ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1755/24 Справа № 211/3686/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Бондар Я.М.
суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О. 
секретар судового засідання Гладиш К.І.,
сторони
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівна нарішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року, ухваленого суддею Дехтою Р.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 31 жовтня 2023 року,
ВСТАНОВИВ
У жовтні 2022 року до суду звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди.
05 липні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в якому просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 95 148 (дев`яносто п`ять тисяч сто сорок вісім) гривень 38 копійок та моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, а також солідарно стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 361 182 (триста шістдесят одну тисячу вісімсот тридцять сім) гривень 31 копійку, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та стягнути солідарно на користь ОСОБА_1 витрати на правничу правову допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 липня 2018 року в світлий час доби, при якісній погоді, приблизно о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_3 відповідач по даній справі, керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався в населеному пункті зі швидкістю 62,3 км/год. по проїзній частині об`їзної дороги в збоку вулиці Електрозаводська в напрямку п. Кресівський-2 в Покровському районі м. Кривого Рогу, чим порушив вимоги п.12.4, 12.9,б) «Правил дорожнього руху» України.
В цей же час ОСОБА_1 рухався в зустрічному напрямку, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_2 . В ході подальшого руху автомобілів, відповідач, при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та 12.1 «Правил дорожнього руху» України. Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, відповідач ОСОБА_3 в районі станції швидкісного трамваю «вул. Електрозаводська» в Покровському районі м. Кривого Рогу допустив виїзд керованого ним авто «Hyundai Sonata» на зустрічну смугу, по якій в той час рухався автомобіль під керуванням позивача ОСОБА_1 , де в подальшому відбулось їх зіткнення. 
Внаслідок ДТП, що відбулось з вини відповідача позивачу ОСОБА_1 була завдана значна шкода здоров`ю, що спричинило йому матеріальні збитки та завдало моральної шкоди. За правовою кваліфікацією ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1. ст.286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості. 
Однак, 16 вересня 2021 року на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності по притягненню до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Відповідний цивільний позов позивачів залишено без розгляду. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її застосування потерпілий не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди в порядку цивільного судочинства, як то визначено в Постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі 3345/2618/16-к.
Внаслідок дорожньо-транспортноїпригоди позивачу  ОСОБА_1 була завдана значна шкода здоров`ю, у вигляді закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки в середній третині та забою грудної клітини. У зв`язку з отриманою травмою позивач перебував на тривалому лікуванні у зв`язку з чим йому була встановлена друга група інвалідності, а після чергового переогляду 01 грудня 2019 року, була встановлена третя група інвалідності.
Матеріальна шкода завдана ОСОБА_1  з огляду на витрати на медичну допомогу становлять 68 066 (шістдесят вісім тисяч шістдесят шість) гривень 60 копійок. 
Так, через вищевказані події ДТП позивачу- ОСОБА_1 , було спричинено сильні моральні страждання, які зачепили значущі сторони його існування, та призвели до глибоких психологічних переживань. Таким чином позивач-  ОСОБА_1 , захищаючи свої законні права, повинен витрачати час та власні кошти з метою отримання відшкодування моральної шкоди за допомогою судової системи, тому суму моральних страждань він оцінив у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.
Крім того, у зв`язку із незаконними діями ОСОБА_3 було завдано ушкоджень автомобілю «RenaultDokee», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , який належав позивачу ОСОБА_2 , що спричинено останній матеріальні збитки. Після скоєного ДТП позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного судового експерта автотоварознавця Чивчиш Олега Петровича з метою оцінки нанесених автомобілю ушкоджень та встановлення збитку, завданому в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортної події. 
Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження №23/09/18 від 07 вересня 2018 року, вартість матеріальної шкоди становить 258 837 (двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 29 копійок. Таке відшкодування зводиться до сплати грошей, відтак є грошовим. 
Ст.625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Оскільки, 17 вересня 2021 року як наступний після 16 вересня 2021 року, коли Жовтневим районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області було прийнято ухвалу про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності, має розпочинатись строк прострочення виконання відповідачем зобов`язання. Загальна сума матеріальної шкоди завданої ОСОБА_2 в результаті ДТП становить 361 182 (триста шістдесят одна тисяча гривень сто вісімдесят дві гривні) 95 копійок (258 837, 29 грн ( за висновком експерта шкода) + 89 028, 07 грн (інфляційні втрати) + 13 955, 95 грн. ( 3% річних)). Також, через вищевказані події ДТП позивачу – ОСОБА_2  було спричинено сильні моральні страждання, які зачепили значущі сторони її існування та призвели до глибоких психологічних переживань. Таким чином позивач –  ОСОБА_2  оцінила суму моральних страждань у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року позовні вимоги вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 68 066,60 (шістдесят вісім тисяч шістдесят шість) гривень 60 копійок.
Стягнуто з з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнуто з з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 75 078 (сімдесят п`ять тисяч сімдесят вісім) гривень 83 копійок.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Ліфшиць З.О., будучи незгодними з ухваленим судовим рішенням подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять його змінити в частині, визначеного судом розміру моральної шкоди, збільшивши цей розмір з 50 000 грн. до 150 000 грн., в іншій частині рішення суду залишити без змін.
При цьому, позивач зазначає, що ним було заявлено позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000 грн., проте рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року було стягнуто 50 000 грн. моральної шкоди, що враховуючи стан здоров`я позивача ОСОБА_1 не відповідає отриманій ним моральній шкоді, внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_3 . Вказує, що про стан свого здоров`я позивач повідомляв і під час судових засідань, надавав пояснення щодо подальшого оперативного втручання для усунення отриманих травм, внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_5 , проте судом першої інстанції даного факту до уваги взято не було. Вказує, що стягнення моральної шкоди не обумовлює собою потенційного збагачення позивача, навпаки, сума заявленого відшкодування моральної шкоди обумовлює той факт, що через протиправну поведінку відповідача ОСОБА_3 , стан здоров`я і спосіб життя позивача змінилися назавжди, і потребують постійного лікування та підтримуючої подальшої терапії, і саме цього не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку відповідача ОСОБА_3 та його представника – адвоката Морозову О.С., які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , просили рішення суду першої інстанції в частині, визначеного судом розміру моральної шкоди залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлені обставини, за яких сталася ДТП за участю сторін (ч.6 ст.82 ЦПК України), встановлені ухвалою суду про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності від 16 вересня 2021 року, що набрала законної сили 23 вересня 2021 року, зокрема: «30 липня 2018 року в світлий час доби, при якісній погоді, приблизно о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався в населеному пункті зі швидкістю 62,3 км/год.. по проїзній частині об`їзної дороги в збоку вулиці Електрозаводська в напрямку п. Кресівський-2 в Покровському районі м. Кривого Рогу, чим порушив вимоги п.12.4, 12.9,б) «Правил дорожнього руху» України. У цей же час, в зустрічному для водія ОСОБА_3 напрямку, керуючи технічно справним автомобілем «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався водій ОСОБА_1 , якого водій ОСОБА_3 мав технічну можливість виявити завчасно. В процесі подальшого руху автомобіль «Hyundai Sonata» під керуванням ОСОБА_3 , останній при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та 12.1 «Правил дорожнього руху» України. Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, відповідач ОСОБА_3 в районі станції швидкісного трамваю «вул. Електрозаводська» в Покровському районі м. Кривого Рогу допустив виїзд керованого ним авто «Hyundai Sonata» на зустрічну смугу по якій в той час рухався автомобіль «Renault Dokee», під керуванням водія ОСОБА_1 , де в подальшому відбулось їх зіткнення.» Вищезазначена ухвала суду оскаржена не була та набрала законної сили 23 .09.2021 року.
Вказані обставини встановлені ухвалою суду, не спростовувалися стороною відповідача.
Транспортний засіб марки «Renault Dokee», реєстраційний номер НОМЕР_2 на праві власності належить позивачу  ОСОБА_2 , на момент ДТП перебував у користуванні позивача ОСОБА_1 .
Факт користування транспортним засобом «RenaultDokee»,реєстраційний номер  НОМЕР_2 ОСОБА_2 встановлені ухвалою суду, не спростовувалися сторонами позивачів та відповідача.
Транспортний засіб «HyundaiSonata»реєстраційний номер  НОМЕР_3   на праві власності належить відповідачу  ОСОБА_6 , на момент ДТП перебував у користуванні відповідача  ОСОБА_3 . 
Факт користування транспортним засобом «Hyundai Sonata» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 встановлені ухвалою суду, не спростовувалися сторонами позивачів та відповідача.
Згідно висновку експерта №23/09/18 щодо визначення утилізаційної вартості, від 07.09.2018 року, вартість ринкової вартості транспортного засобу складає 258 837 (двісті п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять сім) гривень 29 копійок.
Судом встановлено, та сторонами по справі не заперечувалось, що позивач ОСОБА_2 по справі отримала від МТСБУ 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Судом встановлено, що в результаті ДТП позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Матеріальна шкода завдана ОСОБА_1 шляхом витрат на лікування ( на проведення операцій, на ліки, реабілітаційні заходи) за для відновлення його здоров`я ( на підставі медичних виписок, квитанцій) склала 68 066 (шістдесят вісім тисяч шістдесят шість) гривень 60 копійок.
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачам в частині задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_6 , виходив з встановлених обставин справи, а саме, що дії водія ОСОБА_3 призвели до зіткнення автомобілів, в результаті яких позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та позивач ОСОБА_2 зазнала матеріальні збитки через пошкодження належного їй автомобіля, що спростовує доводи позивачів про наявність вини в діях відповідач ОСОБА_6 , оскільки відсутній причинний зв`язок між шкодою та фактом права власності ОСОБА_6 на транспортний засіб, яким в момент протиправного діяння керував ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відсутні підстав для задоволення позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача ОСОБА_6 .
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновкому суду першої інстанції, з огляду на таке.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина другастатті 1187 ЦК України).
Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуваннямпункту 2.2 Правил дорожнього руху, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306(далі - Правила), якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.
Виняток із цього правила передбачено частинами третьою, п`ятоюстатті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи.
Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення.
За змістом ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом абзацу 1 пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу (постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №453/998/17 (провадження №61-15008св 19).
Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Окрім того, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт заподіяння позивачу ОСОБА_2 шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 , у зв`язку з пошкодженням автомобіля; встановивши факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 , у зв`язку з ушкодженням його здоров`я та отриманням тілесних ушкоджень середньої тяжкості, приймаючи до уваги непредставлення відповідачем ОСОБА_3 доказів на спростування його вини; суд першої інстанції стягну з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 68 066, 60 грн., та на користь позивача ОСОБА_2 визначивши суму матеріального збитку у розмірі 75 078 (сімдесят п`ять тисяч сімдесят вісім) гривень 83 копійок. (258 837,29грн. (ринкова вартість автомобіля) 83758, 46 грн.( утилізаційна вартість, віднімається оскільки судом під час засідання встановлено, що залишки автомобіля перебувають у позивача) – 100 000,00 грн.(кошти отримані позивачем від МТСБУ).
Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідальність відповідача не була застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідно до абз. п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема уразі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Судом встановлено, та сторонами по справі не заперечувалось, що позивач ОСОБА_2 отримала від МТСБУ 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому матеріальної шкоди.
У відповідності до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відмовляючи в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами в даній справі відсутні договірні зобов`язання, та відповідачі по справі не є страховиками, тому відсутні правові підстави для задоволення позову у цій частині.
Колегія суддів вважає правильним та належним чином обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, заявлених в порядку статті 625 ЦК України.
У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», який чітко визначає: «Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).».
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок порушенням ОСОБА_3  Правил дорожнього руху відбулось зіткнення автомобілів в результаті якого позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що внаслідок ушкодження здоров`я він отримав третю групу інвалідності (довідка МСЕК №137722 серії ААВ), він зазнав страждання та стрес, які викликані тривалим часом за для відновлення його здоров`я та, виходячи з принципу розумності і справедливості стягнув з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп., який є більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреби позивача і не призведе до його збагачення, при встановлених обставинах.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пункти 2,3 ч.2 ст.23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, що в свою чергу також кореспондується із роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, які останній переносить у зв`язку із отриманими внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями, наслідки які настали у зв`язку з втратою здоров`я, тому відхиляє доводи сторони позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Ліфшиць Зоя Олександрівназалишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29 січня 2024 року.
Головуючий:

Судді: