31.01.24
22-ц/812/144/24
Єдиний унікальний номер судової справи: 484/2239/23
Номер провадження: 22-ц/812/144/24 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого -Крамаренко Т.В.,
суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,
за участю: позивачки - ОСОБА_1 , представника відповідача - Титаренка Ю.О. , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер - Агро», подану в його інтересах адвокатом Титаренком Юрієм Олександровичем
на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді - Маржиної Т.В. в приміщені того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер - Агро» (надалі - ТОВ «Партнер - Агро») про стягнення орендної плати, 
в с т а н о в и л а:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Партнер - Агро» про стягнення орендної плати.
В обґрунтуванні позовних вимог зазначала, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 990777, виданого 24 грудня 2012 року на її ім`я на підставі розпорядження Первомайської райдержадміністрації від 20 листопада 2012 року, зареєстрованого за № 523-р, вона є власницею земельної ділянки загальною площею 1,9200 га з кадастровим номером 4825484000:02:000:0588 та цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської, за межами населеного пункту. 29 грудня 2012 року між нею як орендодавцем, з однієї сторони, та ТОВ «Партнер-Агро» як орендарем, з іншої сторони, було укладено Договір оренди землі б/н строком на 20 (двадцять) років. Зазначений договір було зареєстровано 29 грудня 2012 року у відділі Держкомзему у Первомайському районі, реєстровий номер 482548404004282. За умовами вказаного договору, орендар зобов`язався сплачувати за користування земельною ділянкою орендну плату у грошовій формі в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки, що становить 1 964,75 грн, з врахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі, не пізніше 31 грудня кожного року користування. Відповідно до Акту приймання-передачі зазначена земельна ділянка 29 грудня 2012 року була передана орендодавцем та прийнята орендарем в стані, придатному для вирощування сільськогосподарських культур. Між тим, починаючи з 2016 року відповідач перестав сплачувати орендну плату, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 2016 по 2022 роки на загальну суму 20 276, 21 грн. 
Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь несплачену орендну плату за 2016-2022 роки у сумі 20 276,21 грн. за договором оренди від 20 грудня 2012 року, укладеному між нею та ТОВ «Партнер-Агро». 
26 травня 2023 року від представниці відповідача - Валешинської О.С. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначала про невизнання позову, посилаючись на те, що дійсно 29.12.2012 року між позивачкою та ТОВ «Партнер-Агро» було укладено договір оренди землі, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 4825484000:02:000:0588, строком на 20 років, який зареєстровано 29.12.2012 у відділі Держкомзему у Первомайському районі за номером 482548404004282. Умовами договору визначено, що орендар сплачує за користування земельною ділянкою орендну плату, яка становить 5% від нормативної грошової оцінки, що становить 1 964 грн 75 к., з врахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки землі і повинна бути сплачена до 31 грудня щорічно. Однак, ТОВ «Партнер-Агро» не виплачувало орендну плату позивачці за період з 2017 по 2022 роки, так як було позбавлене можливості обробляти орендовану земельну ділянку через її самовільне зайняття та використання ТОВ «Агрофірма Корнацьких», яке в подальшому залучило ПП «Перемога Народу» для надання послуг з обробітку землі. Тобто, ТОВ «Партнер-Агро» фактично було позбавлене можливості використовувати земельну ділянку згідно до умов договору. Для усунення таких перешкод відповідач звертався до суду за захистом своїх прав, порушував кримінальні провадження та вимагав перевірок дотримання вимог землекористування, проте, по теперішній час ТОВ «Агрофірма Корнацьких» спільно з ПП «Перемога Народу» продовжують самовільне зайняття земельних ділянок: використання, обробіток, збирання врожаю, в тому числі земельної ділянки, належної позивачці. За таких обставин просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що орендну плату має сплачувати особа, яка фактично користується земельною ділянкою - ТОВ «Агрофірма Корнацьких».
Крім того, 26 травня 2023 року представниця відповідача Валешинська О.С. звернулася із заявою про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог за період 2016-2019 років та просила відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав пропуску строку позовної давності.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Партнер-Агро» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2020 - 2022 роки в сумі 10 138, 11 грн. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду обґрунтовано тим, що оскільки за період з 2017 по 2022 роки інформація про нарахування та виплату орендної плати ОСОБА_1 від ТОВ «Партнер-Агро» відсутня, суд вважав доведеним той факт, що у період з 2017 по 2022 роки орендна плата ОСОБА_1 не виплачувалася. Крім того, суд зазначив, що інших договорів оренди, як то позивачки з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та ОСОБА_4 з ПП «Перемога народу» відносно спірної земельної ділянки не укладалося. Задовольняючи позов частково суд виходив з того, що стягненню підлягає заборгованість по орендній платі за період з 2020 по 2022 роки, натомість за період з 2016 по 2019 роки судом відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності. 
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, адвокат Титаренко Ю.О. діючи в інтересах ТОВ «Партнер - Агро» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 29 грудня 2012 року ТОВ «Партнер - Агро» було укладено 773 договори оренди земельних ділянок, розташованих в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області загальною площею 1520, 1737 га з фізичними особами - власниками землі, у тому числі з ОСОБА_1 . Пунктом 9 Договору оренди передбачено, що орендна плата становить платіж, який Орендар вносить Орендодавцеві за кожний рік фактичного користування земельною ділянкою. В той же час, починаючи з 2013 року, зокрема, протягом періоду 2017-2022 роки, ТОВ «Партнер - Агро» було позбавлене можливості обробляти земельні ділянки площею 1520, 1737 га, в тому числі земельну ділянку ОСОБА_1 так як фактично вона оброблялась іншими особами - ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та ПП «Перемога Народу». Рішенням господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року у справі № 915/1111/13 зобов`язано ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути ТОВ «Партнер - Агро» самовільно зайняті земельні ділянки площею 1520, 1737 га. Однак, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не припинила свою протиправну діяльність та самовільно займала земельні ділянки, в тому числі й земельну ділянку позивачки, а тому вказана земельна ділянка не могла бути використана ТОВ «Партнер - Агро» через незалежні нього обставини. Представник відповідач звертає увагу суду на те, що у 2017 -2020 роках орендна плата власникам інших суміжних земельних ділянок не виплачувалась, оскільки орендар - ТОВ «Партнер - Агро» не мав змоги користуватися землею, отримувати з цього дохід, а відповідно й сплачувати орендну плату за використання землі, так як земельна ділянка, що належить позивачці фактично оброблялась іншою особою - ТОВ «Агрофірма Корнацьких». А тому, суд першої інстанції, констатувавши наявність обставин, що свідчать про відсутність фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_5 орендарем ТОВ «Партнер - Агро» не надав належну оцінку зазначеному факту та дійшов помилкового висновку, що це не впливає на обов`язок відповідача сплачувати орендну плату позивачці за договором оренди землі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки - адвокат Рідош - Шаповал В.І. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як таке, що є цілком законним та обґрунтованим - залишити без змін.
Заслухавши суддю - доповідача, позивачку та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).
Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України.
За змістом ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону № 161- ХІV).
Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі ст. 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.
У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших - це орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 1,9200 га з кадастровим номером 4825484000:02:000:0588 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах території Первомайської міської ради (колишня Ленінська сільська рада), на підставі державного акту серії ЯК № 990777 на право власності на земельну ділянку, виданий 24 грудня 2012 року на підставі розпорядження Первомайської райдержадміністрації за № 523-р від 20 листопада 2012 року (т. 1 а.с.9).
29 грудня 2012 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Партнер-Агро» договір оренди землі строком на 20 років, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Первомайському районі за №482548404004282, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис від 29 грудня 2012 року (т. 1 а.с.7-8). 
Згідно до умов зазначеного договору ОСОБА_1 передала ТОВ «Партнер-Агро» в строкове платне володіння і користування земельну ділянку для здійснення виробництва сільськогосподарської продукції, площею 1,92 га ріллі з кадастровим номером 4825484000:02:000:0588, що розташована в межах території Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (колишня назва).
Пунктами 9,10,11 вказаного договору передбачено, що орендна плата за користування належною позивачці земельною ділянкою вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки землі, що становить 1 964, 75 грн і сплачується до 31 грудня кожного року.
При цьому обчислення орендної плати здійснюється з врахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки землі та без застосування коефіцієнту інфляції.
Відповідно до Акту приймання-передачі зазначена земельна ділянка того ж дня, а саме 29 грудня 2012 року, фактично передана орендодавцем та прийнята орендарем в стані, придатному для вирощування сільськогосподарських культур (т.1 зв.а.с.8).
Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №1408-23-01808 від 10.04.2023, ОСОБА_1 у 2014 році нараховано та виплачено від ТОВ «Партнер-Агро» дохід від надання майна у лізинг (код доходу 106) - 1 964 грн 75 к. (в т.ч. податки); у 2015 році - 2 453 грн 97 к. (в т.ч. податки); у 2016 році - 2 944 грн 76 к. (в т.ч. податки). За період з 2017 по 2022 роки інформація про нарахування та виплату орендної плати ОСОБА_1 від ТОВ «Партнер-Агро» відсутня (т. 1 а.с.11-12). 
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на те, що з 2016 року і до моменту звернення до суду ТОВ «Партнер-Агро» за користування належної їй земельної ділянки не сплачує орендну плату. 
Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує про те, що позбавлений можливості користуватися земельної ділянкою, через незаконні дії інших осіб щодо спірної ділянки, а відтак і не нараховує та не сплачує орендної плату. 
Так, відповідно до ч. 6 ст. 762 ЦК України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Отже, наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно через обставини, за які орендар не відповідає.
З урахуванням викладеного, відсутність у ч. 6 ст. 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством, і не пов`язано тільки з перешкоджанням самим орендодавцем орендарю в використанні переданого у майн(оренду) майна. 
З акту обстеження земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №185-ДК/186/АО/10/01/-18 від 30 травня 2018 року, складеним державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Лемешко Т.В., за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з додатками (план-схема земельної ділянки); акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №531-ДК/1121/АП/09/01/-18 від 27 вересня 2018 року, складеним старшим державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Томовим І.П., за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з додатками (план-схема земельної ділянки); акту обстеження земельної ділянки №332-ДК/281/АО/10/01/-19 від 16 серпня 2019 року, складеним державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Давиденко Т.В., за участю ОСОБА_10 та ОСОБА_7 з додатками (план - схема земельної ділянки); акту обстеження земельної ділянки №571-ДК/285/АО/10/01/-20 від 02 вересня 2020 року, складеним старшим державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Томовим І.П., у присутності начальника відділу контролю за використанням та охороною земель в Арбузинському, Доманівському районах та м. Южноукраїнську управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Борисенко О.А. та акту обстеження земельної ділянки №295-ДК/264/АП/09/01-21 від 19 квітня 2021 року від 20 червня 2017 року з додатками (план-схема земельної ділянки) вбачається, що згідно отриманої інформації та за результатами проведених заходів державного нагляду (контролю) встановлено, що на момент перевірки обробіток земельних ділянок, що на підставі договорів оренди перебувають у користуванні ТОВ «Партнер-Агро» (зокрема земельної ділянки з кадастровим номером 4825484000:02:000:0588), здійснено ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (том 1 а.с.38-57).
Крім того, обставини щодо неможливості користуватися належною позивачки земельною ділянкою ТОВ «Партнер-Агро» підтверджені також доданими до відзиву копією рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 серпня 2013 року у справі № 915/1111/13 (т. 2а.с.87-91); копією ухвали Господарського суду Миколаївської області у справі №915/1125/13 від 04 липня 2013 року про забезпечення позову (т. 2 а.с. 95), ксерокопією Витягу з ЄРДР від 26.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, ксерокопією Витягу з ЄРДР за період з 2018 по 2020 роки за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України (т.2 а.с. 177-206).
Згідно п. 42 договорів оренди землі, сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.
За такого, апеляційний суд вважає доведеним той факт, що у період з 2017-2022 роках орендна плата ОСОБА_1 не виплачувалася, оскільки орендар не мав змоги користуватися землею, отримувати з цього дохід, а відповідно і сплачувати орендну плату за використання землі, так як земельна ділянка, що належить позивачу, фактично знаходилась та оброблялась іншою юридичної особою - ТОВ «Агрофірма Корнацьких», а відтак, позов до ТОВ «Партнер-Агро» є необґрунтованим.
До того ж, слід зазначити, що главою 83 ЦК України врегульовані відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.
Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. 
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).
За змістом приписів глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. При цьому вина для кондикційних зобов`язань не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у с праві № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018р. у справі № 922/3412/17-ц, постанова КЦС Верховного Суду від 214 серпня 2019 року у справі № 724/292/15-ц).
На вказане, суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість, пред`явленого позову до ТОВ «Партнер-Агро» та частково задовольнив позов. 
З урахуванням встановленого, рішення суду на підставі п.1, 3, ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
За таких обставин з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610,40 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер - Агро», подану в його інтересах адвокатом Титаренком Юрієм Олександровичем - задовольнити.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер - Агро» про стягнення орендної плати - відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер - Агро» (код ЄДРПОУ 38247232) судовий збір у розмірі 1 610,40 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 05 лютого 2024 року.