ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/21355/23
Провадження № 22-ц/4820/176/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.
ОСОБА_1 зазначила, що з 14 липня 2006 року вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 . Відповідач не утримує дитину та не надає їй матеріальної допомоги.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на дочку ОСОБА_3 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму до повноліття дитини.
В ході судового розгляду справи ОСОБА_1 уточнила свої вимоги та просила суд стягнути аліменти у розмірі частини доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх доходів платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Суд керувався тим, що ОСОБА_2 не надає дочці ОСОБА_3 належної матеріальної допомоги, хоча за своїм матеріальним становищем він спроможний сплачувати позивачці аліменти на дитину у такому розмірі.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 листопада 2023 року заяву  ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на дитину у розмірі частини доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, а за своїм станом здоров`я після поранення він не спроможний сплачувати аліменти на дитину у заявленому позивачкою розмірі. Визначений судом розмір аліментів на дитину є завищеним і необґрунтованим. Крім того, суд із порушенням процесуального закону прийняв заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог і відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не дотримався приписів статей 13, 49 ЦПК України.
У зв`язку з порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі та мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з позивачкою.
Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_3 
ОСОБА_2 є військовослужбовцем, який зазнав поранення.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо позовних вимог та їх зміни

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Права та обов`язки учасників справи визначені статтею 43 ЦПК України.
В силу частин першої – третьої статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.
Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Згідно з частиною п`ятою статті 49 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи місцевим судом) у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що при прийнятті процесуальних рішень і застосуванні будь-яких процесуальних норм суд має керуватись у першу чергу основним завданням цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту прав та інтересів особи.
Досягнення завдань цивільного судочинства забезпечується за допомогою реалізації його основних засад, у тому числі принципу диспозитивності, згідно якого звернення особи розглядається судом у межах заявлених вимог.
Право на звернення до суду гарантується законом і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється.
Процесуальний закон закріплює принцип процесуальної рівності сторін.
Позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а також змінити предмет або підстави позову, подавши суду відповідну заяву до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, але не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. При цьому позивач зобов`язаний направити іншим учасникам справи копії такої заяви та доданих до неї документів і подати суду докази такого направлення.
Якщо позивач не подасть суду докази направлення іншим учасникам справи заяви про зміну позовних вимог і доданих до неї документів, то суд не приймає до розгляду цю заяву з документами та повертає їх заявнику.
Із матеріалів справи слідує, що ухвалою від 17 серпня 2023 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі та вирішив питання про її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Судове засідання у справі було призначено на 19 вересня 2023 року о 12 годині 15 хвилин. Оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, то суд відклав розгляд справи до 16 години 10 жовтня 2023 року.
10 жовтня 2023 року, тобто в день судового засідання, ОСОБА_1 через свою представницю, адвокатку Сопілко Н.Ю., звернулася до суду із заявою про підтримання позовних вимог у новій редакції. ОСОБА_1 фактично змінила вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі (у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) на вимогу про стягнення цих аліментів у частці від доходу боржника (у розмірі однієї чверті такого доходу).
Водночас матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 заздалегідь надіслала іншій стороні, ОСОБА_2 , копії заяви про зміну позовних вимог.
Оскільки  ОСОБА_1 не дотрималася встановленого процесуальним законом порядку зміни позовних вимог, то її заява не могла бути прийнята судом, а відтак суд повинен був розглянути справу за первісними позовними вимогами.
Суд першої інстанції розглянув змінений позов ОСОБА_1 , що призвело до порушення процесуальних прав ОСОБА_2 , який був позбавлений можливості висловити свої заперечення щодо нових позовних вимог.

б) щодо зупинення провадження у справі

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
До основних засад цивільного судочинства, зокрема, віднесено принцип верховенства права (пункт 1 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першою статті 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження – не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.
Як передбачено пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
У такому випадку провадження у справі зупиняється до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (пункт 12 частини першої статті 253 ЦПК України).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (із подальшими змінами, зокрема, внесеними Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року №3275-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що реалізація принципу верховенства права здійснюється через застосування судами при розгляді справ Конвенції та протоколів до неї, а також практики Європейського суду з прав людини як джерело права.
Одним із елементів права на справедливий суд згідно статті 6 Конвенції є право на розумний строк розгляду справи.
Європейський суд з прав людини (далі – Суд) неодноразово зазначав про те, що обґрунтованість тривалості проваджень повинна бути оцінена з урахування наступних критеріїв, заснованих практикою Суду: складність справи, внесок заявника і відповідних органів влади, а також предмет спору (справа «Компанія Комінгерсоль проти Португалії» (Comingersoll S.A. v. Portugal), заява №35382/97, рішення від 6 квітня 2000 року, §19; справа «Фрайдлендер проти Франції» (Frydlender v. France), заява №48479/13, рішення від 26 липня 2018 року, §43; справа «Сюрмелі проти Німеччини» (Surmeli v. Germany), заява № 75529/01, рішення від 8 червня 2006 року, §128).
Суд у рішенні від 18 лютого 1999 року у справі «Лаїно проти Італії» (Laino v. Italy), заява №33158/96, §22) зауважив, що справи щодо опікунства над дитиною та батьківської відповідальності належать до справ, які потребують особливої оперативності.
Зупинення провадження у справі – це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України є з`ясування обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, у зв`язку з перебуванням сторони або третьої особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Об`єктивна неможливість розгляду справи у такому випадку полягає в тому, що відсутність сторони або третьої особи, позбавляє можливості суд вирішити спір із дотриманням основних засад (принципів) цивільного судочинства, а саме з`ясувати всі обставини, що мають значення для справи, зібрати та дослідити докази, надати їм належну правову оцінку та ухвалити рішення по суті заявлених вимог.
Якщо такі перешкоди відсутні, то суд зобов`язаний розглянути справу у визначені процесуальним законом порядку та строки.
Предметом спору у справі, яка переглядається апеляційним судом, є стягнення аліментів на дитину. Така категорія справ потребує невідкладного вирішення судом з метою захисту прав та інтересів дітей.
ОСОБА_2 був повідомлений належним чином про розгляд справи в суді, висловив свою позицію щодо пред`явленого позову та приймав участь у судовому процесі через свою представницю, адвокатку Алістратову О.І.
Водночас зібрані докази у справі дозволяли суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та ухвалити законне рішення по суті заявлених вимог.
Оскільки об`єктивна неможливість розгляду справи за позовом ОСОБА_1 не була встановлена, то суд першої інстанції правомірно відхилив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі та вирішив спір по суті заявлених вимог.
Доводи апеляційної скарги про незаконність відмови суду у зупиненні провадження у справі є безпідставними.

в) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі – СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
В силу статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як передбачено частиною першою статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені з батька або матері дитини у частці від їх доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом із яким проживає дитина. При цьому розмір аліментів має забезпечувати гармонійний розвиток дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, визначених статтею 182 СК України.
Встановивши, що ОСОБА_2 не надає позивачці належної матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на дитину.
ОСОБА_2 не оспорює висновок суду про стягнення аліментів.
Отже, враховуючи мінімальний гарантований законом розмір аліментів на дитину (стаття 181 СК України), а також принцип диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), з  ОСОБА_2 слід присудити аліменти на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не дотримався норм процесуального права щодо порядку зміни позовних вимог, а тому ухвалене ним рішення в частині розміру аліментів на дитину підлягає зміні.
З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути аліменти на дочку ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В решті рішення суду слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» ОСОБА_1 як позивачка у справі про стягнення аліментів і  ОСОБА_2 як військовослужбовець звільнені від сплати судового збору, а тому ці судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2023 року в частині розміру стягуваних аліментів змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14 серпня 2023 року та до повноліття дитини.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Стефанишин С.Л.        
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 50