ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 604/646/23	Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/83/24 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Іванюта О.М. 
сторін:
представника апелянта — ОСОБА_1 ,
представника відповідача — ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 604/646/23 за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Золотий жайвір» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2023 року (ухвалене суддею Сидорак Г.Б., повний текст якого складено 28 вересня 2023 року) та додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року (ухвалене суддею Сидорак Г.Б., повний текст якого складено 28 вересня 2023 року) в справі за позовом Фермерського господарства «Золотий жайвір» до ОСОБА_3 , Фермерського господарства «Агро Остап`є» про визнання укладеним договору оренди землі на новий строк та визнання відсутнім права оренди,

В С Т А Н О В И В:
У травні 2023 року Фермерське господарство «Золотий жайвір» (далі - ФГ «Золотий жайвір») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 , Фермерського господарства «Агро Остап`є» (далі - ФГ «Агро Остап`є») про визнання укладеним договору оренди землі на новий строк та визнання відсутнім права оренди.
В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що 15 березня 2016 року між ФГ «Золотий жайвір» та відповідачем ОСОБА_4 укладений договір оренди землі №2/116 строком на 7 років. За місяць до закінчення строку договору позивач, дотримуючись вимог ст.33 Закону України «Про оренду землі», повідомив про намір скористатись переважним правом на укладення на новий строк договору оренди щодо зазначеної вище земельної ділянки, а також надав відповідачу проєкт договору оренди землі. Відповіді від орендодавця орендар не отримав та продовжив користуватися земельною ділянкою. Проте, в травні 2023 року позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_4 , не надіславши лист-повідомлення про заперечення в поновленні договору оренди землі на новий строк, не витребувавши земельну ділянку від позивача, у володінні якого вона перебувала, уклала договір оренди з іншим орендарем – ФГ «Агро Остап`є». На підставі цього договору в травні 2023 року державним реєстратором Збаразької міської ради Тернопільської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про інше речове право – право оренди ФГ «Агро Остап`є» щодо земельної ділянки. Вважає, що ФГ «Золотий жайвір» як первинний орендар має переважне право на укладення договору оренди на новий строк, тому відповідачами було порушено права позивача.
У зв`язку з наведеним просить суд визнати відсутніми та припинити право оренди ФГ «Агро Остап`є» щодо земельної ділянки, яка є предметом договору оренди від 15 березня 2016 року, а також визнати укладеним на новий строк договір оренди землі між ОСОБА_4 та ФГ «Золотий жайвір».
Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з ФГ «Золотий жайвір» на користь ФГ «Агро Остап`є» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
Судовий збір віднесено на рахунок ФГ «Золотий жайвір».
Додатковим рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року понесені ФГ «Золотий жайвір» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн покладено на позивача.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, ФГ «Золотий жайвір» подало на них апеляційні скарги, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2023 року мотивована тим, що орендар ФГ «Золотий жайвір» підписав договір оренди земельної ділянки 15 березня 2016 року. При цьому сторони узгодили у пункті 7 договору строк його дії - 7 років, у пункті 31 передбачили обов`язок орендаря приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, та у пункті 43 визначили, що цей договір набирає чинності після підписання його сторонами та його державної реєстрації.
Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії, сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору, тобто 04 травня 2016 року, і закінчився такий строк через 7 років від цього дня – 04 травня 2023 року. При цьому судом в оскаржуваному рішенні встановлено, що лист-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар направив орендодавцям 28 березня 2023 року.
Як зазначає апелянт, вказаний лист орендар направив орендодавцю без порушення місячного строку до закінчення строку дії договору оренди землі, який встановлено ч.2 ст.33 Закону України «Про оренду землі».
Також зазначає, що позивач повідомляв орендодавця про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, процедура реалізації якого передбачена статтею 33 Закону України «Про оренду землі», однак орендодавець ОСОБА_4 , будучи власником земельної ділянки, вільно реалізувала свої права, передбачені ч.1 ст.319 ЦК України у спосіб передачі цієї земельної ділянки в оренду на строк 10 років новому орендареві - ФГ «Агро Остап`є», тобто у спосіб, який був запропонований позивачем шляхом направлення орендодавцеві листів з пропозицією укладення договорів оренди земельних ділянок на новий строк, а саме - на 10 років.
На думку скаржника, наведене свідчить про те, що воля орендодавця ОСОБА_4 щодо належної їй земельної ділянки була спрямована саме на передачу цього майна в оренду, а тому висновки суду про відсутність вільного волевиявлення власника земельної ділянки на передачу цього майна в оренду суперечить обставинам справи, які були встановлені самим судом.
Крім того, правові підстави для стягнення з позивача на користь відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу відсутні, оскільки не подано доказів про сплату гонорару адвокату Хацкевичу Р.А., а тому, на думку апелянта, рішення суду в цій частині є незаконним.
У зв`язку з наведеним просить рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2023 року скасувати та постановити нове, яким визнати відсутнім та припинити право оренди ФГ «Агро Остап`є» щодо земельної ділянки площею 1.5284 га, кадастровий номер 6124685700:01:001:0385 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за межами населеного пункту на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області та визнати укладеним на новий строк договір оренди землі в редакції, яка викладена в позовній заяві ФГ «Золотий Жайвір».
Апеляційна скарга на додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року мотивована тим, що вважаючи рішення по суті справи незаконним та необґрунтованим, ФГ «Золотий жайвір» подало апеляційну скаргу на це судове рішення, за наслідками розгляду якої судом апеляційної інстанції буде вирішуватись, у тому числі, питання про новий розподіл судових витрат.
У зв`язку з наведеним просить додаткове рішення скасувати та здійснити новий розподіл судових витрат.
22 листопада 2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ФГ «Агро Остап`є» надійшли відзиви на апеляційні скарги, мотивуючи тим, що суд першої інстанції належним чином дослідив усі обставини та докази по справі, дав їм належну оцінку та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_4 повідомляла позивача про небажання укладати новий договір оренди, що свідчить про відсутність волевиявлення у останньої на вчинення таких дій.
У зв`язку з наведеним просить апеляційні скарги залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційні скарги підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у них.
Представник відповідачів ОСОБА_2 проти апеляційних скарг заперечив та просив рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2023 року підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга на додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
15 березня 2016 року між ОСОБА_4 та ФГ «Золотий жайвір» укладено Договір оренди землі №2/116, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), яка розташована за межами населеного пункту на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, площею 1.5284 га, кадастровий номер 6124685700:01:001:0385. Договір оренди зареєстрований 04 травня 2016 року (Інформаційна довідка з ДРРПНМ №58747564 від 10 травня 2016).
Як вбачається із п.7 зазначеного вище Договору оренди землі, він укладений на 7 років, а по закінченню цього строку орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Пунктом 8 зазначеного договору передбачено, що у випадку, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
06 січня 2023 року відповідач ОСОБА_4 направила до ФГ «Золотий жайвір» лист-повідомлення від 04 січня 2023 року, яким повідомила, що вона не бажає поновлювати дію Договору оренди з господарством та має намір використовувати земельну ділянку для власних потреб. Лист позивачу вручено, що підтверджується роздруківкою відстеження вручення рекомендованого листа.
Позивач на адресу орендодавця ОСОБА_4 направив лист-повідомлення про укладення договору оренди на новий строк №23/03/27-6 від 27 березня 2023 року, в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, запропонував встановити орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або в натуральній формі, строк дії договору 10 років та додав проєкт договору оренди землі. Лист-повідомлення направлено орендодавцю 28 березня 2023 року, що підтверджується описом вкладення, накладною на відправлення та фіскальним чеком.
Окрім того, позивач 28 березня 2023 року також направляв ОСОБА_4 повідомлення про продовження терміну повернення з оренди земельної ділянки за кадастровим номером 6124685700:01:001:0385, в якому зазначив, що орендарем було засіяно земельну ділянку сільськогосподарськими культурами, у зв`язку з чим, керуючись Договором оренди та Законом України «Про оренду землі», повернення земельної ділянки буде здійснене протягом 6 місяців після припинення дії договору оренди.
Відповідач ОСОБА_4 відмовилася від отримання зазначених листів-повідомлень з доданим до них проєктом договору оренди землі.
Позивач вказує, що він як орендар, належно виконав обов`язки за договором та вимоги ст.33 Закону України «Про оренду землі», а орендодавець порушив вимоги ч.5 ст.33 цього Закону, а тому орендар має переважне право на поновлення договору оренди землі.
Відповідно до витягу №332075902 від 12 травня 2023 року, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04 травня 2023 року на підставі листа-повідомлення від 04 січня 2023 року внесено відомості про припинення речового права (права оренди) ФГ «Золотий жайвір» на зазначену вище земельну ділянку.
Як вбачається із витягу з ДРРП №332083999 від 12 травня 2023 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09 травня 2023 року внесено відомості про право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 05 травня 2023 року, укладеного між ОСОБА_4 та ФГ «Агро Остап`є».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Частиною четвертою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.
Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.
Таким чином, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Такий правовий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що орендар не дотримався встановлених законом процедури і строків укладення договору на новий строк, а у орендодавця відсутнє волевиявлення на укладення договору оренди землі з позивачем на новий строк.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні позову, однак рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2023 року підлягає зміні.
Як вбачається з матеріалів справи, 06 січня 2023 року відповідач ОСОБА_4 направила до ФГ «Золотий жайвір» лист-повідомлення від 04 січня 2023 року, яким повідомила, що вона не бажає поновлювати дію договору оренди з господарством та має намір використовувати земельну ділянку для власних потреб. Лист позивачу вручено, що підтверджується роздруківкою відстеження вручення рекомендованого листа.
ФГ «Золотий жайвір» на адресу орендодавця ОСОБА_4 направив лист-повідомлення про укладення договору оренди на новий строк №23/03/27-6 від 27 березня 2023 року, в якому повідомив про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, запропонував встановити орендну плату в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або в натуральній формі, строк дії договору 10 років та додав проєкт договору оренди землі. Лист-повідомлення направлено орендодавцю 28 березня 2023 року, що підтверджується описом вкладення, накладною на відправлення та фіскальним чеком.
При цьому, лист-повідомлення ФГ «Золотий Жайвір» про укладення договору оренди землі на новий строк разом з проектом договору оренди землі відповідачем ОСОБА_4 не отримано, оскільки остання відмовилася від отримання зазначених листів-повідомлень з доданим до них проєктом договору оренди землі.
Таким чином, сторонами не досягнуто домовленості щодо змінених істотних умов договору, а тому в силу ч.4 ст.33 Закону України «Про оренду землі» переважне право орендаря на укладення договору оренди землі є припиненим.
У своїй постанові від 28 вересня 2020 року у справі №272/440/18 Верховний Суд зазначив, що у разі незгоди орендодавця з пропозицією про поновлення договору оренди, направленою орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі відсутнє, у зв`язку з бажанням власника землі самостійно користуватися своєю землею, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФГ «Золотий жайвір».
Разом з тим, суд першої інстанції, крім наведених вище обставин, також мотивував своє рішення тим, що ФГ «Золотий Жайвір» надіслав лист-повідомлення про укладення договору оренди землі 28 березня 2023 року, тобто з пропуском встановленого ст.33 Закону України «Про оренду землі» місячного строку до закінчення строку дії попереднього договору оренди землі, з чим колегія суддів погодитись не може.
Так, згідно з укладеним між ФГ «Золотий жайвір» та відповідачем ОСОБА_4 15 березня 2016 року договором, останній укладений на 7 років. Відповідно до п.43 прикінцевих положень вказаного договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Згідно з наявного в матеріалах справи копії витягу ДРРП, зазначений вище договір зареєстрований 04 травня 2016 року. Таким чином саме 04 травня 2023 року строк дії даного договору слід вважати закінченим. Оскільки лист-повідомлення про укладення договору оренди землі позивачем надісланий ОСОБА_4 28 березня 2023 року, тому в даному випадку місячний строк позивачем пропущений не був.
Зважаючи на наведені положення законодавства, обставини, встановлені судом першої інстанції, та беручи до уваги те, що місцевий суд, хоча і припустився помилки щодо вирішення питання дотримання позивачем строків надсилання листа-повідомлення відповідачці ОСОБА_4 про укладення договору оренди землі, однак у наведеному випадку це не призвело до неправильного вирішення спору у цій справі, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого у справі рішення суду, однак воно підлягає зміні його мотивувальної частини із її викладенням в редакції даної постанови.
Доводи апеляційної скарги про те, що укладення нового договору з іншим орендарем порушує його переважне право, у зв`язку з чим просить визнати новий договір недійсним, не є доведеним, оскільки дія договору, укладеного 15 березня 2016 року з ФГ «Золотий Жайвір», закінчилась 04 травня 2023 року, а новий договір з ФГ «Агро Остап`є» було укладено 05 травня 2023 року, тобто уже після закінчення дії попереднього договору оренди із ФГ «Золотий Жайвір».
Твердження апелянта про те , що судом першої інстанції помилково стягнуто з позивача витрати на професійну допомогу, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокат Хацкевич Р.М. надав суду копію Договору про надання юридичних послуг №20/04/03, укладеного 20 квітня 2023 року між ТОВ «Правник експерт» та ФГ «Агро Остап`є», акт приймання-передачі наданих послуг від 27 червня 2023 року, з яких вбачається, що вартість отриманих послуг з надання правової допомоги складає 10000 гривень за консультації з питань застосування законодавства, складання процесуальних документів, написання відзиву та клопотань. При цьому, ФГ «Агро Остап`є» сплачено за договором гонорар у розмірі 10000 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції №166 від 22 червня 2023 року.
Щодо оскарження додаткового рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року, колегія суддів виходить з того, що основне рішення по суті справи не скасовано, а тому відсутні правові підстави для зміни розподілу судових витрат в суді першої інстанції.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни мотивувальної частини рішення суду.
Крім того, 03 січня 2024 року, до початку судового засідання, представником ФГ «Агро Остап`є» - адвокатом Хацкевичем Р.М. через систему ЄСІТС до Тернопільського апеляційного суду подано клопотання про стягнення з позивача ФГ «Золотий жайвір» витрат на правничу допомогу в користь ФГ «Агро Остап`є» в сумі 8000 грн. у зв`язку з розглядом справи в апеляційному порядку.
04 січня 2024 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника ФГ «Золотий Жайвір» — адвоката Покотила Ю.В. надійшло заперечення щодо стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що доказів на підтвердження сплати саме адвокату Хацкевичу Р.А. гонорару за надання правничої допомоги у даній справі, як і договору про надання правової допомоги, який укладений клієнтом з даним адвокатом, стороною відповідача до матеріалів справи не долучено, що свідчить про відсутність правових підстав для віднесення цих витрат до витрат на професійну правничу допомогу, а також їх стягнення з позивача на користь відповідача.
Крім того, розмір заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним та явно завищеним.
У зв`язку з наведеним просить в задоволенні клопотання представника відповідачів – адвоката Хацкевича Р.М. про стягнення судових витрат у справі №604/646/23, подане в інтересах ФГ «Агро Остап`є», відмовити в повному обсязі.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції має містити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статті 15 ЦПК України.
Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).
У справі, яка переглядається апеляційний судом, представником ФГ «Агро Остап`є» — адвокатом Хацкевичем Р.М. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених за апеляційний розгляд надано:
- ордер на надання правничої правової допомоги, який видано на підставі Договору №20/04/03 від 20 квітня 2023 року;
- копію Договору про надання юридичних послуг №20/04/03, укладеного 20 квітня 2023 року між ТОВ «Правник експерт» та ФГ «Агро Остап`є»;
- акт приймання-передачі наданих послуг від 20 квітня 2023 року, з яких вбачається, що вартість отриманих послуг з надання правової допомоги складає 8000 грн. за консультації з питань застосування законодавства в суді апеляційної інстанції, складання процесуальних документів, написання відзиву та клопотання;
- копію платіжної інструкції №317 від 22 грудня 2023 року, згідно якої ФГ «Агро Остап`є» сплачено за договором гонорар у розмірі 8000 грн.
Таким чином витрати відповідача ФГ «Агро Остап`є» на професійну правничу (правову) допомогу у суді апеляційної інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.
Разом з цим, проаналізувавши наведені підстави у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також подані документи, апеляційний суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом відповідача роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Колегія суддів зазначає, що акт приймання-передачі наданих послуг від 20 квітня 2023 року не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Апеляційний суд виходить з того, що розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
На думку апеляційного суду, наведені в акті послуги щодо консультації з питань застосування законодавства в суді апеляційної інстанції, складання процесуальних документів, написання відзиву та клопотання, на переконання апеляційного суду, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, у розумінні приписів частини третьої статті 141 ЦПК України та не є співмірним зі складністю справи.
З огляду на викладене, враховуючи складність справи №604/646/23 та виконані роботи (надані послуги), апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені представником ФГ «Агро Остап`є» — адвокатом Хацкеивчем Р.М. до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн до відшкодування у повному обсязі не підлягають, оскільки, на думку суду, є надмірно завищеними.
Колегія суддів вважає, що існують правові підстави для стягнення з ФГ «Золотий жайвір» на користь ФГ «Агро Остап`є» витрат на професійну правничу допомогу за апеляційний розгляд даної справи у сумі 4000 грн, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Золотий жайвір» на рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2023 року – задовольнити частково.
Рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Золотий жайвір» на додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року — залишити без задоволення.
Додаткове рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року — залишити без змін.
Стягнути з Фермерського господарства «Золотий жайвір» на користь Фермерського господарства «Агро Остап`є» судові витрати на надання правової допомоги у зв`язку з розглядом справи в апеляційному порядку у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Понесені Фермерським господарством «Золотий жайвір» судові витрати зі слати судового збору за апеляційний розгляд справи — покласти на Фермерське господарство «Золотий жайвір».
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови — 15 січня 2024 року.

Головуючий                                                                        О.З. Костів
Судді:                                                                                Б.О. Гірський
                                                                                       М.В .Хома