ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер  638/161/22
Номер провадження 22-ц/818/540/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року                                 м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Супрун Я.С.,
представника відповідача ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» адвоката
Колінько А. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року в складі судді Аркатової К.В. у справі № 638/161/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», третя особа: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», третя особа: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним кредитного договору.
Позов мотивовано тим, що 05 червня 2021 року їй стало відомо, що з її банківської картки, відкритої в АТ КБ «ПриватБанк» відбулося несанкціоноване списання грошових коштів. Також, невідомими особами змінено її фінансовий номер/номер мобільного телефону, за допомогою якого вона мала доступ до інтернет-банкінгу «Приват24».
З приводу вказаних обставин/фактів вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, за якою було відкрито кримінальне провадження №12021226240000755 від 08 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
В подальшому було з`ясовано, що відбулося зняття готівки та виконано онлайн сплату за товари та послуги за межами міста Харкова.
Через деякий час вона отримала вимогу ТОВ «Таліон Плюс» МВ760753637 від 28 червня 2021 року про сплату заборгованості за кредитним договором. З вказаної вимоги їй стало відомо, що між нею та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було укладено кредитний договір за № 760753637, заборгованість за яким станом на 28 червня 2021 року становить 11 062,50 грн. В подальшому право вимоги за кредитним договором № 760753637 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» було відступлено ТОВ «Таліон Плюс».
Зазначає, що вона ніколи не отримувала у кредит кошти в ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», не укладала жодних договорів. Використовуючи особисті дані без її згоди невстановлені особи, окрім списання особистих коштів, шахрайським шляхом здійснили оформлення кредиту в ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
На запити до Національного банку України їй повідомлено, що 05 червня 2021 року об 22:53:31 з використанням мережі Інтернет гр. ОСОБА_1 , надійшла до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» заявка на отримання грошових коштів в кредит.
Також було встановлено, що при оформленні Договору використовувалась наступна ІР-адреса: ІР: НОМЕР_1 , яка знаходиться у смт Петриківка Дніпропетровській області. Вказана ІР-адреса знаходиться поза межами Харківської області, що свідчить про здійснення вказаних дій іншої особою. 
Зняття готівки у місті Дніпро було здійснено невстановленою особою, у підтвердження чого безпекою банку було надано фотознімок з банкомату. Усі інші операції за карткою були здійснені також за межами Харківської області, окрім поповнення картки готівкою через термінал у м. Харкові, що було здійснено нею особисто, після чого вона дізналася про заміну фінансового номеру телефону та не змогла увійти до свого інтернет- банкінгу.
Номер банківської карти, який вказаний для отримання кредитних коштів дійсно їй належить, проте вона втратила доступ до свого інтернет-банкінгу «Приват24», оскільки невстановленими особами було змінено фінансовий номер для доступу.
Вважає, невідомі особи шахрайським шляхом, отримавши доступ до її інтернет- банкінгу «Приват24», отримали її особисту інформацію та використовуючи її особисту інформацію здійснили оформлення та як наслідок отримання кредитних коштів від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір кредитної лінії за № 760753637 від 05 червня 2021 року, укладений від її імені з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». 
18 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» подано відзив до суду, в якому просило позов залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що 05 червня 2021 року між товариством та позивачем укладено договір кредитної лінії № 760753637 в розмірі 7500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Договір укладено за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає положенням ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» та на підставі вказаного правочину позивачці перераховано грошові коштів на її банківський рахунок (банківська картка № НОМЕР_2 ).
Ініціатором щодо укладення кредитного Договору була ОСОБА_1 , яка маючи необмежену кількість часу для ознайомлення з умовами та порядком співпраці з Фінансовою установою самостійно визначила дату укладення Договору та шляхом отримання від Товариства кредитних коштів повністю погодилася з умовами Договору.
Договір укладено за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відправленим на номер НОМЕР_3 , шляхом введення даного ідентифікатору у відповідне поле, позивачка у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» підписала кредитний договір, а тому доводи щодо не укладення оспорюваного правочину є необґрунтованими.
Товариство з дотриманням усіх вимог законодавства здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта перед укладенням Договору, а саме шляхом використання Системи BankID Національного банку України. Назва банку-ідентифікатора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Ідентифікатор узла абонента (member Id) НОМЕР_4 ; Ідентифікатор сесії (sidBi) - НОМЕР_8 .
Географія IP-адреси ще не свідчить про факт того, що договір було оформлено у Дніпропетровської області, оскільки за допомогою VPN можна віртуально зайти до мережі Інтернет з будь-якого куточка світу, а тому доводи позивачки щодо укладання правочину іншою особою не є беззаперечними.
Посилання Позивача про наявність кримінального провадження свідчить про обґрунтованість позову, оскільки навіть виявлення винної особи, яка заволоділа його грошовими коштами у сумі 7500,00 грн не дає підстав для визнання укладеного Договору недійсним, оскільки для отримання грошових коштів через інформаційно комунікаційну систему онлайн-кредитування, недостатньо зазначити лише номер мобільного телефону та банківського рахунку, потрібно вчинити певну сукупність дій із зазначенням персональних даних позичальника, які були відомі лише йому та ідентифікацію та верифікацію за допомогою сервісу ВаnkID.
Крім того, до позовної заяви позивачка не додала докази повідомлення АТ КБ «Приватбанк» щодо підозрілих дій з фінансовим номером та блокування платіжної карти.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір позики № 727039606 від 11 червня 2021 року, укладено у відповідності до Законів України «Про електронну комерцію» та «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають положенням Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому підстави для визнання окремих положень оспорюваного правочину недійсними відсутні. Також, матеріали справи не місять вироку суду, що набрав законної сили за заявою позивача про вчинення шахрайських дій, саме по собі кримінальне провадження № 12021226240000755 від 08 червня 2021 року за ч. 1 ст. 190 КК України не є належним та допустимим доказом обставин, на які посилається позивачка.
04 грудня 2023 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мирошниченко Максим Петрович, на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в який, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин по справі, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не отримувала кредит та кошти знімалися не нею, а шахраями за межами міста Харкова.
Вона ні 05 червня 2021 року ні в наступні дні не отримувала від відповідача електронних документів, квитанції, товарного чи касового чеку, квитка, талону або іншого документу, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку на наявні засоби зв`язку (мобільні телефони, електронні скриньки, поштову скриньку за місцем проживання), у зв`язку з укладенням (підписом) кредитного договору № 760753637 від 05 червня 2021 року, а також електронної чи письмової копії даного договору.
Сума отриманої позики була зарахована на картковий рахунок НОМЕР_6 , але вона зарахованими коштами не розпоряджалася, оскільки доступу до коштів не мала через зміну фінансового номеру невстановленими особами. Номером телефону НОМЕР_3 станом на 05 червня 2021 вона не користувалась і даний номер не був прив`язаний до її паспортних даних в ПрАТ «ВФ Україна».
Заповнення онлайн-анкети на сайті www.moneyveo.ua 05 червня 2021 року від її імені, із зазначенням її персональних даних, а також, отримання смс-повідомлення, чи іншим чином одноразового ідентифікатору MNV8TD54, введення його на даному сайті не є належним способом автентифікації.
При поданні Заявки, оформленні Договору використовувалась IP-адреса: НОМЕР_1 , яка знаходиться у смт Петриківка Дніпропетровській області, проте судом першої інстанції вказані обставини не досліджувалися.
Нею було заявлено клопотання про витребування доказів, а саме витребувати відомості у ПрАТ «ВФ Україна» інформацію за період з 25 травня 2021 року по 10 червня 2021 року: 
- Чи дійсно IP-адреса: IP: НОМЕР_1 обслуговується ПрАТ «ВФ Україна»? 
- Хто є користувачем IP-адреси: IP: НОМЕР_1 ? 
- З якого мобільного номеру телефону відбувалося користування?
- Яке місцезнаходження IP-адреси: IP: НОМЕР_1 ? 
- Хто є користувачем мобільного номеру телефону НОМЕР_7 ? 
- Надати відомості про місцезнаходження (регіон України - область, район, населений пункт) абонента НОМЕР_7 . 
- Надати роздруківку смс-повідомлень за вказаний період абонента НОМЕР_9. 
- Чи отримував послуги мобільного інтернету, доступу до мережі інтернет абонент з мобільного номеру телефону НОМЕР_7 , в тому числі чи здійснював абонент з мобільного номеру телефону НОМЕР_7 доступ до мережі інтернету з IP- А?
Також, витребувати від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомості щодо користування інтернет банкінгом «Приват24» громадянкою ОСОБА_1 у період з 25.05.2021 по 10.06.2021, зокрема надавши наступну інформацію:
- Входження до інтернет банкінгу через мережу інтернет та мобільного додатку «Приват24», із зазначенням часу входження, IP-адреси з якої відбувався вхід. 
- Повідомити про зміну фінансового номеру телефону, із зазначенням номерів телефонів, які були змінені та час зміни. 
- Повідомити з якого пристрою та IP-адресу відбулася зміна фінансового номеру телефону. 
Проте вказане клопотання було залишено без задоволення, що унеможливило довести належними та допустимими доказами обставину того, що місце укладення оспорюваного договору було поза межами міста Харкова.
Також, судом не взято до уваги висновки, викладені Верховним Судом від 26 серпня 2020 року у постанові по справі № 766/19614/18, а саме що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я фізичної особи, не є підставою для відмови у задоволенні позову.
25 січня 2024 року засобами поштового зв`язку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому рішення суду просило залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 вчинено певну сукупність дій, спрямовану на укладення Договору та отримання кредиту від Товариства, договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до чинного законодавства України, а тому підстави для визнання правочину недійсним відсутні.
Інтернет ресурс https://2ip.ua/ua/ не є офіційним джерелом надання інформації, його достовірність та точність підлягає сумніву. Товариство також перевірило за допомогою тієї ж самої пошукової системи https://2ip.ua/ua/ вищезазначену ІР адресу НОМЕР_1 і було встановлено, що географічно вона взагалі прив`язана до м. Сосниця Чернігівської області. Отже, роздруківки з ІР адресами та їх географічним місцезнаходженням мають суперечності та не є належними доказами. 
Кредитний договір було укладено між сторонами відповідно до вимог чинного законодавства України. 
При укладанні правочину інформаційно-телекомунікаційною системою Товариства роз`яснюється Позичальнику, що у разі його згоди з офертою Товариства та виявлення бажання укласти електронний договір він має вчинити дію в інформаційно телекомунікаційній-системі щодо прийняття оферти Товариства, а саме ввести одноразовий ідентифікатор отриманий від Товариства у відповідне поле в інформаційно- телекомунікаційній системі та натиснути кнопку «ТАК», що одночасно є підписанням договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, як і було зроблено Скаржником, а тому остання погодилась на укладання такого правочину та його умови.
Товариством було здійснено верифікацію Позичальника шляхом використання Системи ВаnkID у встановленому законом порядку, оскільки при ідентифікації клієнту необхідно застосувати одночасно мінімум два різних фактори для ініціювання електронної дистанційної ідентифікації користувача Системи ВаnkID Національного банку від абонента - ідентифікатора до абонента - надавача послуг. Це може ПІН-код від картки клієнта або пароль від входу в інтернет-банкінг (відомі тільки клієнтові) та дзвінок на мобільний номер клієнта в момент автентифікації. Вказані дії здійснено позивачкою. Позичальником заповнено номер карти для отримання кредиту № 4149629330694902, Товариством встановлено, що власником зазначеної картки є ОСОБА_1 . На зазначену Позичальником карту № НОМЕР_2 , 05 червня 2021 о 22 год 57 хв. Товариством зараховано кредитні кошти у розмірі 7500 грн 00 коп, на підставі договору № 760753637 від 05 червня 2021 року, укладеного між Товариством і Позичальником.
Сам факт звернення до правоохоронних органів не є фактом вчинення проти особи кримінального правопорушення, оскільки відсутній обвинувальний вирок суду, яким би було підтверджено факт шахрайства.
Для укладання кредиту Позичальник повинен внести у відповідні поля свої персональні дані та іншу інформацію, а саме: Прізвище, ім`я, по-батькові, дату народження, РНОКПП, номер мобільного телефону, Email, сімейний стан, освіта, номер паспорту, коли був виданий, ким був виданий, і тд). Між тим, ОСОБА_1 не зверталася до правоохоронних органів з заявою щодо викрадення вказаних даних , що свідчить про наявність у неї волі до укладення кредитного договору. Також, вона не повідомляла про викрадення у неї мобільного телефону та кредитних карток «ПриватБанку» та не зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» з заявами про незаконний рух коштів на її рахунку та з вимогою проведення внутрішнього розслідування з метою встановлення факту шахрайських дій.
Також зазначали, що Верховним Судом вже сформовано правозастосовчу практику щодо правомірності укладення кредитних договорів в електронній формі відповідно до Закону України "Про електронну комерцію». Такі договори, відповідно до приписів законодавства прирівнюються як до таких, що укладені в письмовій формі.
У судове засідання позивачка  ОСОБА_1  та її представник ОСОБА_4 , представники  ТОВ «Таліон Плюс» та АТ КБ «Приватбанк» не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 15 лютого 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників
ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 отримав 01 лютого 2024 року (том 2, а.с.56), судову повістку-повідомлення про розгляд справи 15 лютого 2024 року надіслано апеляційним судом із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи отримано 26 січня 2024 року (том 2, а.с.40); 
ТОВ «Таліон Плюс» отримало 05 лютого 2024 року (том 2, а.с.59), судову повістку-повідомлення про розгляд справи 15 лютого 2024 року надіслано апеляційним судом із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи отримано 26 січня 2024 року (том 2, а.с.41); 
АТ КБ «Приватбанк» судову повістку-повідомлення про розгляд справи 15 лютого 2024 року надіслано апеляційним судом із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи отримано 26 січня 2024 року (том 2, а.с.42). 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України). 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що 05 червня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», було укладено договір кредитної лінії № 760753637, за яким позичальнику надано позику в сумі 7500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
Відповідно до п. 1.7 договору позики кредитна лінія надається строком на 09 (дев`ять) днів від дати отримання кредиту позичальником.
Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://moneyveo.ua/ru/confudentiality/creditrules), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, строком на 30 календарних днів (том 1, а.с. 51-56). 
20 липня 2021 року право вимоги за договором кредитної лінії ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відступлене ТОВ "Таліон Плюс" на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року.
08 червня 2021 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру судових рішень внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, номер кримінального провадження № 12021226240000755. Як вбачається з витягу з ЄРДР 07 червня 2021 року до ХРУП № 3 надійшла заява позивачки про вчинення шахрайських дій, відповідно до якої 05 червня 2021 року невстановлена особа заволоділа її грошовими коштами у розмірі 40000 гр та 98 евро (том 1, а.с. 36).
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними, який обґрунтовано тим, що вона не підписувала із відповідачами в електронній формі відповідні кредитні договори.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини 6 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині 1 статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 6статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що оспорюваний позивачкою кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договори укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачці не належить, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання відповідних договорів недійсними.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) та інших, які обґрунтовано враховано судом при вирішенні спору.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивачкою не доведено порушення його прав при укладенні відповідних договорів, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договорів від його імені іншою особою за відсутності його волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок.
Доводи позивачки, що телефонний номер, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитних договорів, їй не належить, не підтверджені належними доказами. Матеріали справи не містять доказів що вказаних номер вибув з володіння позивачки поза її волею, дані, щодо її звернення до правоохоронних органів з заявою про втрату телефону тощо відсутні.
Також, як вбачається з матеріалів справи, при отриманні кредиту позичальник заповнює анкету, яка містить не тільки його персональні дані та особисту інформацію - місце роботи, сімейний стан, рівень доходу тощо.
ОСОБА_1 не спростовано відомості, зазначені в анкеті заяві та не надано доказів, що такі відомості не відповідають дійсності, а тому відсутні підстави вважати, що вказані дані були заповнені сторонньою особою, а не особисто позивачкою.
Доводи позивачки щодо зняття готівки та оформлення кредиту в Дніпропетровській області не є беззаперечною підставою вважати, що оспорюваний правочин укладено сторонньою особою, оскільки доказів, що вказані дії було вчинено за відсутності згоди ОСОБА_1 та в подальшому не були схвалені останньою, не надано. 
Також судова колегія враховує, що грошові кошти за спірними договорами, укладеними позивачкою із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перераховувалися саме на платіжну картку ОСОБА_1 , відкриту в АТ «ПриватБанк», а не на картку сторонньої особи.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2024 року.

Головуючий                                                        Ю.М. Мальований

Судді                                                                І.В. Бурлака

                                                                       В.Б. Яцина