ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/978/24 Справа № 215/5006/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 215/5006/15-ц 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П., 
секретар судового засідання Юрченко Г.О.
сторони
позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,
відповідачі  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року, яке ухвалено суддею Лиходєдовим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, 
УСТАНОВИВ:
У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 05 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11114704000, згідно з умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 40 000 доларів США на строк до 02 лютого 2018 року. 
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.
Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою, відповідно до укладеного Договору поруки № 1114704000П від 05 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (Поручитель), згідно з яким Поручитель поручається перед кредитором за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором № 11114704000 від 05 лютого 2007 року. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов`язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність.
Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 28 липня 2015 року, за кредитним договром наявна заборгованість у сумі 899 322,88 грн., з яких: тіло кредиту – 601 426,08 грн.; відсотки – 279 896,79 грн.
Відповідач ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконувала, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та проценти за його користування не сплачувала, порушивши вимоги кредитного договору та ст. ст. 525, 526 ЦК України.
З урахуванням зазначеного позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором кредиту в сумі 899 322 грн. 88 коп.
Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року позов було задоволено, стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 899 322 грн. 88 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.
Заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року скасовано.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 11114704000 від 05 лютого 2007 року в розмірі 899 322 грн 88 коп в солідарному порядку.
Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3  задоволено частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі відповідачі по справі просять скасувати заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що вони не отримували повідомлень про судове засідання, а наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення підписані однією й тією ж особою. У справі було призначено тільки одне судове засідання на 17 грудня 2015 року, на якому було ухвалено оскаржуване рішення. Під час заочного розгляду справи відповідачі були позбавлені можливості подати заяву про застосування строку позовної давності. Так, позовну заяву у даній справі було подано 07 вересня 2015 року. В свою чергу, 02 травня 2010 року Тернівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 2н-1685/2010 було видано судовий наказ про стягнення на користь ПАТ «Укрсиббанк» з ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 , заборгованості за кредитним договором № 11114704000 від 05 лютого 2007 року, у подальшому даний наказ було скасовано. Крім того, ПАТ «Укрсиббанк» 04 серпня 2010 року підготовило та направило на адресу відповідачів позовну заяву вих.№ 30-51/1186, де вказано, що строк погашення кредиту за договором № 11114704000 від 05 лютого 2007 року в повному обсязі настав ще 07 березня 2010 року. Тобто строк для пред`явлення позову сплив 07 березня 2013 року.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що відповідачі були обізнані про розгляд справи у суді першої інстанції, що підтверджується наявними у матеріалах справи повістками. Відповідачем не було заявлено про застосування строку позовної давності попередньо, тобто під час розгляду справи у суді першої інстанції. Апелянт зазначає в апеляційній скарзі, що Тернівським районним судом м. Кривого Pory по справі № 2-1685/2010 02 травня 2010 року було видано судовий наказ про стягнення на користь банку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором 1114704000 від 05 лютого 2007 року та 14 квітня 2010 року даний судовий наказ було скасовано. Тобто, за твердженнями апелянта, судовий наказ був скасований, після чого його видали, що не дає змогу встановити дійсні обставини по справ.
Окрім того, первісний кредитор не вчиняв жодних дій щодо стягнення всієї суми заборгованості достроково, про що свідчить значна розбіжність по сумі, яка стягнута за судовим наказом та ціною позовних вимог у даній cправі.
Більш того, навіть якщо взяти до уваги позицію відповідачів, то останніми не враховано, що умовами кредитного договору передбачено сплату шомісячних платежів до 25 січня 2018 року, а тому, строк позовної давності може застосовуватись лише до кожного платежу окремо. Крім того, 30 грудня 2013 року було відкрито провадження у справі № 212/11189/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності за договором іпотеки № 11114704000-3 від 05 лютого 2007 року, який забезпечував виконання зобов`язання за договором кредиту. Після чого провадження було закрите у зв`язку з необхідністю розгляду справи у порядку господарського судочинства. Таким чином, первісним кредитором не було пред`явлено вимогу про дострокове стягнення боргу, протилежне відповідачами не доведено, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» - Бовдирю О.П. в режимі відеоконференції, який заперчував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону, оскільки ухвалене з порушенням норм процесуального права.
Вбачається, що оскаржуване рішення було ухвалено 17.12.2015 року у заочному порядку.
Ухвалення судом рішення у заочному порядку передбачено положеннями Глави 8 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення).
Згідно частин першої, другої статті 224 ЦПК України (у вказаній редакції) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому, у відповідності до положень частини четвертої статті 169 ЦПК України (у вказаній редакції) постановленню судом заочного рішення повинна передувати саме повторна неявка відповідача, повідомленого належним чином.
Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України (у вказаній редакції) ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України у вказаній редакції).
Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України (у вказаній редакції) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.
Виходячи з наведених норм ЦПК України, належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.
Відповідно до частини третьої статті 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.
Відповідно до абзацу 5 частини п`ятої статті 74 ЦПК України (у вказаній редакції) лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою її проживання (перебування) вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.
Перевіряючи дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів звертає увагу на те, що хоча матеріали справи дійсно містять повідомлення про вручення судових повісток на 17 грудня 2015 року відповідачам по справі, однак вбачається, що у даній справі було проведено лише одне судове засідання, та заочне рішення було ухвалено фактично за однієї, а не повторної неявки, як передбачено нормами ст.169 ЦПК України.
Зазначене свідчить про відсутність підстав для ухвалення місцевим судом заочного рішення та порушення порядку його ухвалення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі звертались в суд першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення суду, посилаючись на недотримання судом вимог цивільного процесуального закону щодо їх належного повідомлення про дату та час судового засідання, порушення судом порядку ухвалення заочного рішення, а також подавали докази, що на їх думку, мають значення для належного встановлення обставин справи.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2023 року заява про перегляд заочного рішення була залишена без задоволення.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
За наведених обставин судом першої інстанції було порушено принцип створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду щодо відповідачів.
Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є  порушення норм процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку про те, що оскаржуване заочне рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалено з порушенням норм процесуального права.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, апеляційний суд зазначає наступне.
З матеріалів справи убачається, що 05 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 11114704000, згідно з умовами якого ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 40 000 доларів США на строк до 02 лютого 2018 року (п.1.2.2 договору).
Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного Договору поруки № 1114704000П від 05 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (Поручитель), згідно з яким Поручитель поручається перед кредитором за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором № 11114704000 від 05 лютого 2007 року. Відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов`язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність. У п.3.1 договору зазначено, що він діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором.
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вказаного договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.
Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість у сумі 899 322,88 грн., з яких: тіло кредиту – 601 426,08 грн.; відсотки – 279 896,79 грн.
26 січня 2021 року ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Вердикт-Капітал».
19 грудня 2023 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду замінено сторону позивача у справі з ТОВ «Вердикт-Капітал» на ТОВ «Дебт Форс».
Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що позичальник ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 28 липня 2015 року, за кредитним договром наявна заборгованість у сумі 899 322,88 грн., з яких: тіло кредиту – 601 426,08 грн.; відсотки – 279 896,79 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені
у статті 554 ЦК України.
За умовами договору поруки договір поруки набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором (пункт 3.1).
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний періоду часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина перша-друга статті 252 ЦК України).
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України,
є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки,
а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18).
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. У такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594 цс 18), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження № 61-14987 сво 19).
Додатковою угодою № 2 до кредитного договору від 05 лютого 2007 року сторони погодили графік сплати ануїтетних платежів (том 1, а. с. 15-18).
У пункті 5.7 договору про надання споживчого кредиту передбачено, що у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього договору.
Як передбачено пунктом 11.1 кредитного договору відповідно до статей 525, 611 ЦК України у випадку настання обставин, визначених у пунктах 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, термін повернення кредиту таким, що настав, вважається на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. При цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав, на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення від банку.
Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.
Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідачі не заперечують факт виникнення між ними та позивачем кредитних відносин, як і не заперечують наявності заборгованості чи не згодні з її розміром.
Колегія суддів зазначає, що докази які містяться в матеріалах справи свідчать, що відповідачі належним чином не виконували кредитні зобов`язання, внаслідок чого мають заборгованість перед позивачем, яка станом на 28 липня 2015 року, за розрахунком позивача, становить: 601 426,08 грн. - заборгованість за кредитом; 297 896,79 грн. - заборгованість по відсотками.
Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, у позовній заяві ПАТ «УкрСиббанк» від 04 серпня 2010 року, Банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по кредитному договору № 11114704000 від 05 лютого 2007 року, яка станом на 26 липня 2010 року склала 282,141,22 грн. 
При цьому в обґрунтування позову позивачем зазначено, що у зв`язку з виникненням боргу за кредитним договором відповідачам направлялась вимога про негайне погашення заборгованості, яка отрманна відповідачами 28 січня 2010 року, яка відповідачами не виконана, тому строк погашення кредиту в повному обсязі настав 07 березня 2010 року.
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень,ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2013 року вказана позовна заява залишена без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання. Вказана ухвала позивачем не оскаржена.
Також з матеріалів справи убачається, що судовим наказом Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» солідарно 270 576 грн 32 коп. (справа № 2н1685/2010) (том 2, а. с. 70).
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2010 року скасовано вищезазначений судовий наказ (справа 2с-67/2010) (том 2, а. с. 72).
Отже, кінцевий строк виконання зобов`язання за кредитним договором – 20 лютого 2018 року було змінено банком шляхом звернення 21 січня 2010 року з вимогою до відповідачів про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, про що самим позивачем зазначено у позовній заяві від 04 серпня 2010 року, яка була залишена без розгляду. Крім того, позивач 02 квітня 2010 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо дострокового повернення кредиту, тобто була заявлена вимога до позичальника про дострокове погашення кредиту.
З даним позовом до суду позивач звернувся 31 серпня 2015 року, тобто із спливом строків позовної давності як до боржника, так і до поручітеля, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.
Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього.
Таким чином, видача в даному випадку 02 квітня 2010 року судового наказу про стягнення заборгованості з боржників, який в подальшому (14 квітня 2010 року) було скасовано за заявою останніх, з наявністю відомостей про те, що відповідачам 21 січня 2010 року направлялась досудова вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яка була отримана відповідачами 28 січня 2010 року та не задоволена, на переконання колегії суддів, є підставою для початку перебігу позовної давності саме 02 квітня 2010 року.
З даним позовом до суду позивач звернувся 31 серпня 2015 року, тобто із спливом строків позовної давності як до боржника, так і до поручітеля, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, оскільки початком перебігу строку позовної давності, в даному випадку, є 02 квітня 2010 року.
При цьому, слід зауважити, що зверненя Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровське», у якому позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 лютого 2007 року у розмірі 37 005,84 доларів США, що згідно курсу Національного банку України, станом на 15 грудня 2014 року складає 581 387,69 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, не може слугувати перериванням строку позовної давності, оскільки із заявою про видачу судового наказу позичальник звернувся 02 квітня 2010 року, судовий наказ скасований 14 квітня 2010 року, а Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом про зверення стягнення на предмет іпотеки 03 грудня 2013 року, тобто після спливу трирічного строку з моменту подання позичальником заяви про видачу судового наказу.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:  1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Зважаючи на результат розгляду справи, в порядку ч.13 ч.141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 5 481 грн. за подання апеляційної скарги (том 2 а.с.23).
Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5 481 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят одну) грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 січня 2024 року. 

Головуючий:

Судді: