КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 759/23081/19
номер провадження: 22-ц/824/408/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
за участю секретаря - Мазурок О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Удовиченка Дениса Григоровича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року у складі судді Войтенко Ю.В., у справі позовом Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про скасування рішення нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі - продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2019 року Київська міська рада звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка С.А. (далі - приватний нотаріус КМНО Михайленко С.А.), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння. 
Позов мотивований тим, що рішенням Київської міської ради  від 09 липня 2009 року №856/1912 передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 .
На підставі вищевказаного рішення Київської міської ради Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано державний акт від 18 червня 2010 року серії ЯЖ № 912771 на ім`я ОСОБА_2 про право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:75:670:0280, на АДРЕСА_1 .
В подальшому заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від               08 липня 2014 року у справі № 759/2067/14-ц, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 09 липня 2009 року № 859/1912 «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ».
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 березня 2015 року у справі № 759/1849/15-ц, яке набрало законної сили 21 квітня 2015 року, визнано недійсним державний акт від 18 червня 2010 року серії ЯЖ № 912771.
Цим же заочним рішенням зобов`язано ОСОБА_2 повернути Київській міській раді зазначену земельну ділянку.
Постановою Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві від 16 березня 2017 року відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення суду у справі № 759/1849/15-ц про зобов`язання ОСОБА_2   повернути на користь Київської міської ради спірну земельну ділянку, а постановою цього ж відділу державної виконавчої служби від 29 травня 2017 року закінчено виконавче провадження, у зв`язку з фактичним повним виконанням зазначеного рішення суду.
Тому позивач вважав, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності міста Києва, рішення про передачу її в оренду/користування на користь інших фізичних або юридичних осіб Київською міською радою в подальшому не приймалось.
Проте, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом КМНО  Михайленком С.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2018 року № 41699904, яким за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на спірну земельну ділянку. Підстава виникнення права власності - державний акт (копія) серії ЯЖ № 912771, виданий 18 червня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); витяг з Державного земельного кадастру серія та номер НВ-8000739722018 від 04 квітня 2018 року, виданий Головним управлінням Держгеокадастру у місті Києві.
В подальшому приватним нотаріусом КМНО Михайленком С. А. посвідчено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 20 червня 2018 року № 1050, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на підставі якого прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2018 року № 41710454, згідно з яким за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку.
Позивач вказував, що зазначені незаконні дії відповідачів свідчать про їх намагання у незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді міста Києва.
Посилаючись на те, що право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А.з порушенням вимог закону на підставі недійсного державного акту, ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку не набув та, відповідно, не мав права розпоряджатися нею та відчужувати її ОСОБА_1 , Київська міська рада просила: 
визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО               Михайленка С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2018 року №41699904 на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:75:670:0280, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 
визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20 червня 2018 року №1050, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А.; 
визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО     Михайленка С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2018 року №41710452 на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:75:670:0280, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; 
витребувати у ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:670:0280, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року позовні вимоги Київської міської ради задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО   Михайленка С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2018 року №41699904 на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:75:670:0280, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20 червня 2018 року №1050, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А.
Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО  Михайленка С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2018 року №41710452 на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:75:670:0280, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Витребувано у ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:670:0280, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на користь територіальної громади міста Києва в особі КМР.
Стягнуто з приватного нотаріуса КМНО Михайленка С.А., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Київської міської ради судовий збір по 2 561 грн 33 коп., з кожного окремо.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Удовиченко Д.Г. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалите нове рішення, яким у задоволенні позову Київської міської ради відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 придбав вищевказану земельну ділянку за відплатним договором та сплатив за придбання земельної ділянки грошові кошти. Будь-яких обмежень, заборон чи арештів на вищевказаній земельній ділянці, яку придбав ОСОБА_4 у законний спосіб на підставі відплатного договору не було, ним через приватного нотаріуса КМНО Михайленка С.А. було здійснено всі можливі дії щодо перевірки правомочності набуття права власності ОСОБА_5 та перевірки будь-яких обмежень щодо земельної ділянки.
Вказує, що йому лише під час розгляду даної справи в суді стало відомо про те, що заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2014 року у справі №759/2067/14 визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради №856/1912 від 09 липня 2009 року «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 », а рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 березня 2015 року у справі №759/1849/15, визнано недійсним державний акт серії ЯЖ №912771 на право власності на вказану земельну ділянку та зобов`язано ОСОБА_2 повернути на користь Київської міської ради зазначену земельну ділянку.
Зазначає, що власником земельної ділянки до її приватизації ОСОБА_5 була  Київська міська рада, яка добровільно здійснила передачу земельної ділянки, а тому, добросовісний власник ОСОБА_4 не може бути позбавлений набутого на законних підставах права власності на земельну ділянку. Твердження позивача про те, що у територіальної громади Києва була відсутня воля щодо вибуття спірної земельної ділянки з її володіння та користування, не відповідає дійсності, оскільки позивач добровільно передав у власність ОСОБА_6 вищевказану спірну земельну ділянку відповідно до рішення №859/1912 від  09 липня 2009 року, що також підтверджується заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2014 року у справі №759/2067/14.
Також вказує, що дії приватного нотаріуса КМНО Михайленка С.А. щодо реєстрації рішень №41699904 та №41710452 здійснені відповідно до вимог чинного законодавства України, так як державний акт серії ЯЖ №912771 від 18 червня 2010 року втрачено, а у разі наявності в заявника копії примірника втраченого державного акту, подається також відповідна копія.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідачі у справі  приватний нотаріус КМНО Михайленко С.А. та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. 
Крім того, повідомлення про дату, час і місце розгляду справи були розміщені на офіційному сайті Київського апеляційного суду та перебували у вільному доступі.
Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.   
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Удовиченка Д.Г., який просив задовольнити апеляційну скаргу та пояснення представника Київської міської ради - Плахотніка Р.А., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2014 року у справі №759/2067/14-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов прокурора Святошинського району міста Києва та визнано незаконним і скасовано рішення Київської міської ради від 09 липня 2009 року №856/1912 «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на проспекті АДРЕСА_1 ».
Крім того, заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від                        24 березня 2015 року у справі №759/1849/15-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов заступника прокурора Святошинського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та визнано недійсним державний акт серії ЯЖ №912771 на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:75:670:0280, напроспекті АДРЕСА_1 ,з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий на ім`я ОСОБА_2 . Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 18 червня 2010 року; зобов`язано ОСОБА_2 повернути на користь Київської міської Ради земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:75:670:0280, вартістю 358 040,75 грн, що розташована на проспекті АДРЕСА_1 . 
06 березня 2017 року старшим державним виконавцем ДВС Святошинського РУЮ у               місті Києві відкрито виконавче провадження №53591811 на підставі виконавчого листа №759/1849/15-ц від 15 березня 2015 року, виданого Святошинським районним судом міста  Києва, про зобов`язання ОСОБА_2 повернути на користь Київської міської ради земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:75:670:0280, вартістю                    358 040,75 грн, що розташована на проспекті АДРЕСА_1 .
29 травня 2017 року старшим державним виконавцем ДВС Святошинського РУЮ у місті Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № №53591811, у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.
Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня  2018 року №41699904 державним реєстратором прав на нерухоме майно - приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. проведено державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:75:670:0280 за                   ОСОБА_2 . Підставою виникнення право власності вказано: державний акт серії ЯЖ №912771, виданий 18 червня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); витяг з Державного земельного кадастру, серія та номер НВ-8000739722018 від 04 квітня 2018 року, виданий Головним управлінням Держгеокадастру у місті Києві; рішення Київської міської ради від 14 липня 2011 року №375/5762.
20 червня 2018 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1050, за умовами якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ,  кадастровий номер 8000000000:75:670:0280. Згідно з пунктом 1.2 договору земельна ділянка належить продавцю на праві приватної власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 912771, виданого 18 червня 2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації).
На підставі вказаного договору приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №41710452 від 20 червня 2018 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га,  кадастровий номер 8000000000:75:670:0280, за ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги Київської міської ради, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки наявне судове рішення, яке набрало законної сили та було виконано, то рішення приватного нотаріуса КМНО Михайленка С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2018 року №41699904 на земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:75:670:0280, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ,  є протиправним та підлягає скасуванню, так як прийняте з порушенням вимог закону на підставі копії недійсного державного акту та поза волею власника земельної ділянки - територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.
Також суд зазначив, що оскільки ОСОБА_2 не був власником спірної земельної ділянки на момент її відчуження ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 червня 2018 року, цей договір підлягає визнанню недійсним, як такий, що суперечить вимогам актів цивільного законодавства, а відповідач         ОСОБА_1 є таким, що не набув право власності на земельну ділянку, у зв`язку із придбанням її в особи, яка не мала права її відчужувати. 
У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що рішення приватного нотаріуса КМНО  Михайленка С.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 червня 2018 року  №41710452 на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 придбав земельну ділянку у ОСОБА_2 , який не мав права її відчужувати, та беручи до уваги те, що земельна ділянка вибула із володіння власника - територіальної громади міста Києва не з її волі, оскільки право власності    ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку було зареєстроване на підставі недійсного правовстановлюючого документу, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога Київської міської ради про витребування цієї земельної ділянки із володіння        ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Києва, є законною та обґрунтованою.
Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 2 ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.
Відповідно до положень ст.ст.386, 387 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України встановлено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України).
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст.387 та 388 ЦК України.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При апеляційному розгляді справи встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30 червня 2022 року у справі №759/2067/14-ц заяву  представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Удовиченка Д.Г. про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2014 року - задоволено. Скасовано заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 липня 2014 року у справі №759/2067/14-ц за позовом прокурора Святошинського району міста Києва  до Київської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та  скасування рішення. Призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження                        (а.с.4-6, т.2).
За результатами розгляду справи, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 червня 2022 року у задоволенні позову прокурора Святошинського району міста Києва до Київської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, зобов`язання повернути земельну ділянку - відмовлено. 
Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що  спірна земельна ділянка на момент прийняття рішення Київською міською радою від 09 липня 2009 року №856/1912 «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на проспекті АДРЕСА_1 » відносилась до земель рекреаційного призначення. Тому вказане рішення  Київської міської ради від 09 липня 2009 року №856/1912 прийняте відповідно до вимог діючого законодавства та не суперечить актам цивільного законодавства (а.с.38-45, т.2). 
Постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року в частині вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, зобов`язання повернути земельну ділянку - скасовано. Провадження у справі в цій частині закрито.
В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 грудня 2013 року у справі № 759/10985/13-ц розв`язано вимогу про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради № 856/1912 від 09 липня 2009 року та визнання недійсним державного акту на право власності на вказану земельну ділянку площею 0,1000 га по проспекту АДРЕСА_1 . У задоволенні позову прокурора Святошинського району міста Києва до Київської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту - відмовлено. Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили. З урахуванням того, що рішенням від 12 грудня 2013 року вирішено позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.
Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування рішення слід залишити без змін, оскільки спірна земельна ділянка не відноситься до земель рекреаційного призначення. Зазначене підтверджується постановами Верховного Суду з приводу розв`язання спорів щодо земельних ділянок в цьому житловому масиві (а.с.46-56, т.2).
Також при апеляційному розгляді справи встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року у справі №759/1849/15-ц заяву  представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Удовиченка Д.Г. про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 березня 2015 року - задоволено. Поновлено представнику відповідача пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Скасовано заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 березня 2015 року у справі №759/1849/15-ц за позовом заступника прокурора Святошинського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради  до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту та повернення земельної ділянки. Судом ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження                    (а.с.7, т.2).
За результатами розгляду справи, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року, яке набрало законної сили, у задоволені позову керівника Святошинської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради  до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту та повернення земельної ділянки - відмовлено.  
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_2 у приватну власність із земель міста в порядку безоплатної приватизації. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка на момент прийняття оскаржуваного рішення Київської міської ради від 09 липня 2009 року №856/1912 відносилася за цільовим призначення до земель рекреаційного призначення, позивачем у встановленому процесуальним законом порядку суду не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що рішення Київської міської ради  від 09 липня 2009 року №856/1912, яким відповідачу ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, прийнято з порушенням вимог діючого законодавства, не відповідають обставинам справи. Зазначене узгоджується із висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №759/10970/13-ц та від 28 жовтня 2020 року у справі № 759/8821/15-ц. Окрім того, суд першої інстанції врахував, що  рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року у справі №759/2067/14 відмовлено у задоволенні позову прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва до Київської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, зобов`язання повернути земельну ділянку (а.с.52-59, т.2).
Таким чином, наведені вище обставини не підлягають доказування відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України.  
Отже, враховуючи, що наведеними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили,  встановлено, що рішення Київської міської ради від 09 липня 2009 року №856/1912 «Про передачу громадянину ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на проспекті АДРЕСА_1 », є законним,  одержаний ОСОБА_2 на підставі цього рішення ради державний акт серії ЯЖ №912771 на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер                                      8000000000:75:670:0280, є дійсним, та відсутні підстави для витребування цієї ділянки у ОСОБА_1 на користь Київської міської ради, а відтак відсутні підстави для висновку, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача поза його волею, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування рішення нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння. 
Також колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині вирішення позовних вимог Київської міської ради, пред`явлених до приватного нотаріуса КМНО          Михайленка С.А., виходячи з такого. 
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Згідно з ч.1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (п.3 і п.4 ч.2 ст.175 ЦПК України).
Частиною 2 ст.48 ЦПК України встановлено, що позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від   17 квітня 2018 року у справі  № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі       № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі                        № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 квітня 2020 року у справі                          № 520/13067/17 зробила висновок про те, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17.
Зміст і характер відносин між учасниками справи в цій справі, встановлені судом обставини справи, підтверджують, що спір виник між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . Отже, приватний нотаріус КМНО Михайленко С.А. є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до нього, суду першої інстанції необхідно було відмовити.
Аналогічні висновки викладені у постанові  Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі                  № 759/23088/19 (провадження № 61-19660св21). 
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції, не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову Київської міської ради про скасування рішення нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі - продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, з наведених вище підстав.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою   представник ОСОБА_1 - адвокат Удовиченко Д.Г. сплатив судовий збір у розмірі  11 526 грн 00 коп. (а.с.229, т.1). 
Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволенні позову Київської міської ради, то з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 11 526 грн 00 коп.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,  
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Удовиченка Дениса Григоровича задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про скасування рішення нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі - продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.
Стягнути з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11 526 грн 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 березня 2024 року.
 
Головуючий

Судді: