Справа № 463/9849/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Нор.Н.В. 
Провадження № 33/811/60/24                 Доповідач: Урдюк Т.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

19 січня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , його захисника Гурського В.С., представника потерпілого Пастернака П.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП,

в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 грн.
Згідно з постановою судді, ОСОБА_1 , керуючи автотранспортним засобом марки «Mitsubishi Pajero», д.н.з. НОМЕР_1 , 25.10.2023р. о 12 год. 00 хв. на вул.Б.Хмельницького, 188 у м.Львові, рухаючись заднім ходом, не переконався у безпеці маневру та здійснив наїзд на автомобіль марки «Merсedes Benz», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого спричинив технічні пошкодження автотранспортним засобам та порушив п.п. 10.9 ПДР України.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить постанову Личаківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2023 року змінити в частині накладеного стягнення; застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що накладене на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами не ґрунтується на матеріалах адміністративної справи, невідповідне до вчиненого порушення ПДР та особи правопорушника. Зокрема, вказує, що він під час руху заднім ходом на автопарковці, проїхавши близько одного метра, запасним колесом автомобіля, що знаходиться на задніх дверях, зробив вм`ятину на передніх правих дверях автомобіля «Мерседес». В судовому засіданні вину у вчиненому визнав. Зазначає, що в оскарженій постанові суддя покликається на пояснення свідка ОСОБА_2 , який начебто отримав тілесні ушкодження. Однак у розмові він про ніякі ушкодження не говорив, претензій до нього не мав; у судовому засіданні зазначив, що до медзакладу не звертався.
Звертає увагу на те, що у нього 43 роки водійського стаду, жодного ДТП, жодного зафіксованого порушення ПДР. Згідно з долученими фотознімками, ушкодження автомобіля «Мерседес» мінімальні, одного елемента – правих пасажирських дверей. Потерпілих немає. При цьому позбавлення права керування є значно суворішим видом стягнення, ніж штраф. Таке стягнення, відповідно до судової практики, застосовують при грубих порушеннях ПДР, що спричинило тяжкі пошкодження транспортних засобів, наявні потерпілі. 
На переконання апелянта, суд упереджено, без жодних підтверджень доказами, взяв до уваги суперечливі та непослідовні пояснення свідка ОСОБА_2 , визнавши його потерпілим, якому спричинено тілесні ушкодження, тим самим мотивуючи застосування суворішого стягнення. Зазначає, що судові засідання двічі відкладались і представник потерпілого постійно наполягав, що саме він має відшкодувати завдану шкоду. При цьому до страхової компанії, де у нього застрахована цивільна відповідальність, потерпілий (його представник) з заявою не звертались. Він звертався до своєї страхової компанії, де його пояснили, що з моменту, коли він повідомив про страховий випадок, вся подальша відповідальність за спричинену шкоду лежить на страховій компанії в межах визначеної в полісі суми. 
Також просить взяти до уваги, що на радіо ринок він приїхав за деталями для ремонту безпілотників (повітряних та наземних) для різних частин ЗСУ. При отриманні в ремонт та відправці відремонтованих апаратів постійно використовує автомобіль для їх доставки. Крім цього, на його утриманні знаходиться мама, якій 93 роки, вона проживає окремо. Двічі на тиждень він возить її в реабілітаційний центр на лікувальні заходи, масажі. 
У судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Гурський В.С. подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.
Представник потерпілого Пастернак П.І. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вказавши, що вважає законним рішення судді суду першої інстанції. 
Заслухавши позицію учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, в апеляційному порядку не оскаржується. За таких обставин, суд апеляційної інстанції перевіряє обґрунтованість рішення суду в межах заявлених в апеляційній скарзі вимог. 
Відповідно до положення ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Згідно з вимогами ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. 
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП). 
Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Диспозиція ст. 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, суддя суду першої інстанції правильно виходив із того, що його вина у вчиненні вказаного в постанові правопорушення доведена, оскільки підтверджується наявними у цій справі доказами, які не заперечуються самим апелянтом. 
Щодо доводів апеляційної скарги про зміну постанови в частині накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд зазначає таке.
Санкція ст. 124 КУпАП передбачає накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Згідно зі статтями 23, 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також враховується мета адміністративного стягнення, яка застосовується задля виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
На переконання апеляційного суду, вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя суду першої інстанції належним чином врахував характер вчиненого правопорушення, його наслідки у виді заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_2 , особу порушника, ступінь його вини та ставлення до вчиненого.
Таким чином, застосовуючи адміністративне стягнення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, суддя місцевого суду врахував вказані вище обставини та призначив йому стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців, яке, на думку суду апеляційної інстанції, у цьому випадку є співмірним і тому його застосування відповідає балансу відповідності між адміністративним проступком та застосованою за це мірою відповідальності.
Доводи апеляційної скарги проте, що право на керування транспортним засобом необхідне ОСОБА_1 для того, щоб відвозити матір у реабілітаційний центр не заслуговують на увагу, оскільки під час апеляційного перегляду останній зазначив, що власником автомобіля «Mitsubishi Pajero» є його дружина ОСОБА_3 , яка має посвідчення водія, тобто вона теж може доставляти його матір на необхідні лікувальні процедури. 
Покликання на те, що ОСОБА_1 здійснює ремонт безпілотників для ЗСУ у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, оскільки сторона захисту жодних доказів надання ОСОБА_1 допомоги Збройним Силам України не представила. 
Не ґрунтуються на матеріалах справи і твердження про те, що жодних тілесних ушкоджень свідку ОСОБА_2 заподіяно не було, оскільки під час допиту у суді першої інстанції вказаний свідок зазначив, що внаслідок ДТП йому заподіяно тілесні ушкодження, зокрема спричинено гематому на руці. 
Відтак, зазначення ОСОБА_1 , що він повністю визнає вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за одночасного заперечення заподіяння свідку ОСОБА_2 тілесного ушкодження, яке мало місце у цій ситуації, призводить до висновку про неповне усвідомлення ОСОБА_1 наслідків його дій та, відповідно, унеможливлює врахування такої обставини, що пом`якшує відповідальність, як щире каяття.
При цьому покликання на тривалість водійського стажу та відсутність за 43 роки керування транспортними засобами інших ДТП і порушень ПДР, не може слугувати беззаперечною підставою для застосування до ОСОБА_1 менш суворого виду стягнення.
Що стосується відшкодування шкоди, завданої ДТП, то ця обставина, за наявності застрахованої учасниками цивільної відповідальності, не враховується при обранні розміру та виду стягнення. 
Враховуючи встановлене, у всій своїй сукупності, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказані висновки судді відповідають зібраним у справі доказам, яким судом надана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, з урахуванням встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскарженого рішення.
Доказів, які б спростовували встановлені обставини, ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надано.
Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги в частині того, що ОСОБА_1 не здійснював грубого порушення вимог ПДР, за що може бути накладене стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зводяться до незгоди з висновками судді, особистого тлумачення порушником норм матеріального і процесуального права, та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені суддею відповідно до законодавства, а також на законність судового рішення.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскарженої постанови судді суду першої інстанції.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 27 грудня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк