КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/8876/22                                                                                 Головуючий у І інстанції Катющенко В.П.
Провадження №22-ц/824/4657/2024                                                            Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
13 березня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,
за участі секретаря Спис Ю.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Рожиної Олени Григорівни на рішенняДніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення договору про сплату аліментів на дітей та стягнення заборгованості з аліментів за договором, - 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з даним позовом, у якому просила постановити рішення:
- про тлумачення пунктів 1, 2, 12 Договору про сплату аліментів на дітей, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1425, розтлумачивши, що аліменти на ОСОБА_3 мають сплачуватись до завершення дії договору - до 07.11.2023, а також про тлумачення пункту 9 Договору, розтлумачивши, що неустойка (пеня) в розмірі трьох відсотків від несплаченої суми аліментів має бути сплачена за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з аліментів на утримання ОСОБА_3 за договором про сплату аліментів від 20.06.2018 №1425 у розмірі 103 000,00 грн.
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з аліментів на утримання ОСОБА_4 за договором про сплату аліментів від 20.06.2018 №1425 у розмірі 22 000,00 грн.
В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 03.03.2005 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюб, актовий запис №272.
У шлюбі народились їх діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16.11.2015 року. 
20.06.2018 сторони уклали договір про сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1425. 
Відповідно до пункту 1 Договору - даний договір укладено батьками щодо сичати аліментів на дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Пунктом 2 Договору передбачено, що за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 3000 гривень 00 копійок щомісяця кожному з дітей. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 07 (сьомого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкриті на ім`я дітей рахунки: ОСОБА_3 , рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Києві, НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Києві. МФО305299. 
Крім сплати суми аліментів, зазначених в п. 2 даного договору, батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, їх хворобою, каліцтвом тощо). 
Відповідно до пункту 12 договору, даний договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення ОСОБА_4 вісімнадцятирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Проте, оскільки укладений сторонами договір не містить застереження, щодо того, що в частині сплати аліментів на сина ОСОБА_3 він діє лише до досягнення ним повноліття, а встановлює єдину загальну дату до якої він діє - 07.11.2023, остання вважає, що аліменти на ОСОБА_3 мають сплачуватися до 07.11.2023 року. 
Крім того, ОСОБА_3 продовжує навчання та навчається у Польщі в технікумі в м. Білгораї за професією «технік організації реклами». Договір на утримання дитини, сторонами не змінювався, не розривався та на теперішній час є дійсним. Взяті на себе обов`язки за вищевказаним договором відповідач виконував з порушенням встановлених строків та не у повному обсязі, у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість зі сплати аліментів. 
12.05.2021 ОСОБА_1 отримала виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором про сплату аліментів на дітей у розмірі 29 000,00 грн. 
Однак, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02.06.2022 виконавчий напис, вчинений 12.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталією Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 1040, визнано таким, що не підлягає виконанню. 
З огляду на викладене ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду за захистом прав в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_3 та неповнолітньої дочки ОСОБА_4 .
Крім того, вважає необхідним просити суд розтлумачити пункти договору у відповідній частині, оскільки укладений сторонами договір не містить застереження щодо того, що в частині сплати аліментів на сина ОСОБА_3 він діє лише до досягнення ним повноліття, а встановлює єдину загальну дату до якої він діє - 07.11.2023, позивач вважає, що аліменти на ОСОБА_3 мають сплачуватися до 07.11.2023. 
Вважає, що саме таке тлумачення договору буде здійснене в найкращих інтересах ОСОБА_3 , який продовжує навчання після досягнення повноліття і потребує матеріальної допомоги. 
Також, вважає за необхідне розтлумачити пункт 9 Договору про сплату аліментів на дітей, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1425, щодо того, що неустойка (пеня) в розмірі трьох відсотків від несплаченої суми аліментів має бути сплачена за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
У частині стягнення заборгованості з аліментів посилається на те, що оскільки договором про сплату аліментів була передбачена їх сплата на визначені рахунки дітей, але встановлено, що аліменти є власністю матері, то розмір заборгованості зі сплати аліментів розрахований на підставі виписок з рахунків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відкритих ОСОБА_1 у 2018 році у АТ КБ «Приватбанк» відповідно до вказаного призначення платежу.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення договору про сплату аліментів на дітей та стягнення заборгованості з аліментів за договором - відмовлено.
Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28 000 гривень.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рожина О.Г. звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на необґрунтованість судових рішень, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції. У випадку залишення апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року без задоволення, просить скасувати додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити представнику відповідача у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, помилково не встановив необхідності тлумачення заявлених пунктів договору, пославшись на те, що такі умови погоджені сторонами, упродовж довгого часу виконувались та сторони не заявляли про неможливість виконання договору на погоджених умовах.
Вказує, що сторони тлумачать пункти 1,2,12 Договору по різному, зміст договору не дає однозначного розуміння, що і стало підставою для звернення до суду.
Крім того, суд необґрунтовано дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів посилаючись на преюдиційність рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.06.2022 року у справі №755/13639/21, яким визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса.
Зазначає, що вказаним судовим рішенням встановлено лише те, що під час вчинення виконавчого напису нотаріус не встановив безспірності заборгованості, а сплата аліментів підтверджується відповідними квитанціями.
Разом із тим судом не перевірялось, за який період стягувалась заборгованість за виконавчим написом та у якому розмірі підтверджується сплата відповідачем аліментів.
Вказує також, що судом не перевірено обставин щодо виконання батьком умов Договору в частині перерахування коштів окремо на кожну дитину на окремі банківські рахунки, суд необґрунтовано вважав, що позивачем не доведено, що кошти, які надходили на рахунки позивача від відповідача без призначення платежу «сплата аліментів» не є аліментами.
Зазначає, що Договором була передбачена також сплата додаткових витрат на дітей. Крім того, Договором передбачена сплата аліментів саме на рахунки дітей, а не на рахунок позивача.
Висновок суду про те, що рахунки дітей, на які за умовами договору мали сплачуватися аліменти, були змінені, про що позивач не повідомила відповідача, зроблений з порушенням норм процесуального права та не відповідає обставинам справи. Такий висновок, на думку апелянта, спростовується також випискою з банківських рахунків, з якої вбачається, що після зміни карткових рахунків аліменти продовжували сплачуватись ОСОБА_2 , отже нові реквізити були йому відомі.
Зазначила, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та відмовив позивачу навіть у тих вимогах, які нею не заявлялись, зокрема щодо стягнення заборгованості з аліментів за період з липня 2021 року по листопад 2022 року.
Посилається також на порушення норм процесуального законодавства у зв`язку із відмовою у задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 третіми особами та відмовою допитати їх в якості свідків, що безпосередньо вплинуло на неповне з`ясування судом обставин справи.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, апелянт зазначає, що питання було вирішено за відсутності представника позивача, який подав обґрунтоване клопотання про відкладення судового засідання.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що позивач не була знайома з заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки її копія умисно була направлена за адресою реєстрації місця проживання позивача, не дивлячись на те, що представником позивача до суду першої інстанції 21.11.2023 року подано заяву про направлення усіх процесуальних документів по справі представнику позивача - адвокату Рожиній О.Г., оскільки позивач перебуває за межами України.
Тому, вважає, що за відсутності доказів направлення копії заяви позивачу, суд першої інстанції мав залишити без розгляду заяву представника ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу.
З огляду на вказане, вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення.
Також не погоджується з розміром витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність та нерозумність.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 360 ЦПК України).
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рожина О.Г. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Чучковська А.В. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 20.06.2018 між ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_1 (мати) було укладено договір про сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1425 (далі - Договір).
Згідно п. 1 Договору, даний договір укладено батьками щодо сплати аліментів на дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до п. 2 Договору, за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на утримання дітей аліменти в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісяця кожному з дітей. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 07 (сьомого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкриті на ім`я дітей, реквізити яких визначені цим договором.
Згідно п. 5 Договору, аліменти, одержані на дітей, є власністю матері і мають використовуватися за цільовим призначенням. Діти мають право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для їх утримання. У разі смерті матері аліменти є власністю дітей.
Відповідно до п. 8 Договору, розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дітей, визначений у даному договорі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, або в інших випадках, передбачених законом.
Згідно п. 9 Договору, у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3 (трьох) відсотків від несплаченої суми аліментів.
Відповідно до п. 12 Договору, даний договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення ОСОБА_4 вісімнадцяти річного віку, а саме до 07.11.2023.
12.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1040, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про сплату аліментів на дітей від 20.06.2018 у розмірі 29 000,00 грн.
Встановлено також, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.06.2022 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталії Володимирівни, головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю та ухвалено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 12.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталією Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 1040.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість та недоведеність належними доказами. 
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Положення статті 627 ЦК України, визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до положень частини другої 213 та 637 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину або умов договору.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.
Правила тлумачення змісту правочину визначено частиною 3 цієї норми, яка передбачає, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
За змістом ч. 4 ст. 213 ЦК України, якщо за правилами, встановленими частиною 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частини у способи, передбачені ст. 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Тлумачення не може створювати нових умов, а може тільки роз`яснювати вже існуючі умови договору.
З огляду на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.
Суд при вирішенні спірних правовідносин бере до уваги доводи сторін про те, що потреба у тлумаченні правочину виникає у зв`язку з неповнотою або недостатньою ясністю окремих його умов, оспорюванням його наявності, а також змісту понять, які в ньому використані, або його правової природи.
Під час судового розгляду справи, судом першої інстанції не було встановлено необхідності в тлумаченні заявлених пунктів договору, оскільки такі умови погоджені сторонами, упродовж тривалого часу виконувались та сторони не заявляли про неможливість виконання договору на погоджених умовах. 
Місцевий суд правильно зазначив про те, що суд позбавлений можливості втручатися у договірні зобов`язання сторін, які відображені відповідними істотними умовами договору та трактувати їх на користь будь-якої сторони. Умови договору підлягають тлумаченню, якщо вони ускладнюють або унеможливлюють виконання умов договору, проте судом не було встановлено такого за текстом договору про сплату аліментів.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у змісті договору про сплату аліментів на дітей відсутні будь-які формулювання, які б ускладнювали виконання цього договору, оскільки сторони не заперечують обізнаності з умовами договору щодо способу його виконання, а також враховуючи те, що сторони приступили до виконання і тривалий час виконували умови договору без будь яких заперечень, тому підстав для тлумачення умов договору немає.
З`ясування судом обставин відповідності чи невідповідності договору вимогам закону, зокрема стосовно визначення сторонами договору його умов, не є предметом судового розгляду в межах вирішення спору про тлумачення змісту правочину за правилами ст. 213 ЦК України.
Поряд з цим, суд першої інстанції правильно зазначив, що строк дії договору визначений сторонами з урахуванням того, що аліменти мають сплачуватися на двох дітей, які є різного віку, відтак помилковим є твердження позивача про те, що аліменти на сина мають сплачуватися і після досягнення останнім повноліття.  
Відповідно до положень ч. 1 ст. 189 Сімейного кодексу України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. 
Визначальним у розрізі спірних правовідносин, в межах укладеного договору про сплату аліментів на дітей, є те, що аліменти сплачуються на дитину. 
Відповідно до статті 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла 18 років.
Крім того, аналізуючи зміст положень Договору як в окремих його пунктах, так і в повному обсязі, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що волевиявлення сторін, які його укладали, було спрямоване саме на врегулювання питання утримання дітей до досягнення ними 19-річного віку, а не на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання.
Слід також зауважити, що повнолітній син сторін по справі ОСОБА_3 , не позбавлений права звернулися до батька з позовом про стягнення аліментів до досягнення 23-річного віку за наявності підстав для виникнення права на таке утримання, визначених частиною першою статті 199 Сімейного кодексу України.
Щодо тлумачення положень пункту 9 Договору, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для такого тлумачення.
Так, відповідно до п. 9 Договору, у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3 відсотків від несплаченої суми аліментів.
Умовами договору не визначено проміжок часу, за який такий розмір пені нараховується (на день, тиждень, місяць чи рік).
Доводи позивача про те, що така неустойка повинна бути сплачена за кожен день прострочення від дня прострочення і до дня погашення боргу або ухвалення судом рішення про стягнення пені, нічим не обґрунтовані та не можуть бути взяті до уваги.
Щодо стягнення заборгованості за аліментами, судом встановлено, що у травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 за договором про сплату аліментів на дітей від 20.06.2018 у розмірі 29 000,00 грн. 
12.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Н.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1040, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про сплату аліментів на дітей від 20.06.2018 у розмірі 29 000,00 грн. 
Встановлено також, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року у справі № 755/13639/21, яке набрало законної сили зазначений виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню.
Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.12.2019 по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Відтак, встановлені обставини рішенням суду від 02.06.2022, яке набрало законної сили 05.07.2022 у межах цивільної справи № 755/13639/21 є преюдиційними для розгляду даної цивільної справи.
Даним судовим рішенням встановлено, що позивачем ( ОСОБА_2 ) на виконання умов договору про сплату аліментів на дітей від 20.06.2018, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчук Наталією Володимирівною, зареєстрований за № 1425, виконувались аліментні зобов`язання, передбачені даним договором, шляхом перерахування коштів на рахунки дітей позивача, що підтверджується квитанціями.
Убачається, що упродовж тривалого часу батьком виконувались зобов`язання за договором про сплату аліментів на дітей, на погоджених сторонами умовах, що відображені в укладеному договорі, про тлумачення деяких пунктів позивач просить суд. Згодом, позивач звернулась до нотаріуса з метою отримання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором про сплату аліментів, який був визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, з підстав того, що нотаріусом не було встановлено безспірності заборгованості, а сплата аліментів батьком підтверджується відповідними квитанціями.
Суд, у межах розгляду даної цивільної справи, вирішуючи вимоги про наявність заборгованості за договором про сплату аліментів, доходить тотожних висновків, оскільки судом було встановлено, що підтверджується відповідними належними та достатніми доказами, що містяться в матеріалах справи про те, що батьком аліментні зобов`язання виконувались на умовах, погоджених батьком та матір`ю в договорі від 20.06.2018. 
Так, з урахуванням дати укладення договору та визначених сторонами умов, ОСОБА_2 повинен був виплачувати аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 25 місяців (до повноліття), і загальна сума аліментів мала складати 75 000 грн (3000*25). Наявними у справі документами підтверджується перерахування відповідачем аліментів на платіжні картки в загальному розмірі понад 78 000 грн.
На доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько повинен був перерахувати за період з 20.06.2018 по вересень 2022 року (дату звернення до суду) 153 000 грн (3000грн*51 міс), наявними в матеріала справи платіжними документами підтверджується виконання відповідачем умов договору по сплаті аліментів на доньку за вказаний період на суму 160000,00 грн.
Судом першої інстанції також правильно встановлено, що інших зобов`язань, окрім договору про сплату аліментів на дітей, зокрема договірних, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було укладено, відтак доводи позивача про те, що кошти, які надходили на її рахунки без призначення платежу «сплата аліментів», не можна враховувати як погашення аліментів, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки не ґрунтуються на засадах добросовісності та обов`язковості виконання умов договору сторонами.
За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про тлумачення договору про сплату аліментів на дітей та стягнення заборгованості з аліментів за договором, у зв`язку з безпідставністю.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада2023 року, яким вирішено питання розподілу судових витрат, зокрема стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28 000,00 гривень.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
18 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Чучковська А.В.  звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду щодо розподілу судових витрат (а.с. 66-68 том 3).
Заява обґрунтована тим, що 16.10.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, однак питання про відшкодування витрат на правничу допомогу не було вирішено. Зазначено, що вартість витраченого часу адвоката склала 7 годин, а сума до оплати становить 28 000 грн.
У рахунок судових витрат представник відповідача - адвокат Чучковська А.В.  просила стягнути із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 судові витрати на професійну правову допомогу у сумі 28 000 грн 00 коп.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись з відзивом на позовну заяву представник відповідача зокрема зазначала, що орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу складає 40000 грн (а.с. 127-133 том 1).
З огляду на долучений представником відповідача обсяг доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, за відсутності будь-яких заперечень з боку позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог відповідача щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що копія заяви про розподіл судових витрат була направлена представником відповідача на адресу проживання позивача, завідомо знаючи про те, що позивачка проживає за кордноном та не змогла би її отримати, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовною заявою позивачка ОСОБА_1 зазначила поштову адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.
Встановлено, що матеріали справи не містять заяву позивачки про її зміну місця проживання або місцезнаходження, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що представник відповідача цілком обґрунтовано направляв кореспонденцію на останню відому поштову адресу позивачки, яка зокрема зазначалась в позовній заяві при зверненні до суду.
Крім того, при оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, судом першої інстанції призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати відповідача на 01.11.2023 року, про що представник позивача був повідомлений та не був обмежений у праві подати заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу або заяву про зменшення витрат, орієнтовний розмір яких був зазначений представником відповідача у відзиві на позовну заяву.
Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованої відмови у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання, оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина 4 статті 270 ЦПК України).
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рожиної Олени Григорівни залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року та додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 25.03.2024 року.

 
 
Суддя-доповідач                                                                 Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                         Голуб С.А.
 
                                                                                     Слюсар Т.А