ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/4531/21  Номер провадження 22-ц/814/840/24	Головуючий у 1-й інстанції Путря О.Г.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Коротун І.В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2023 року, ухвалене суддею Путря О.Г., повний текст рішення складено – дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою 

та за зустрічним позовом  ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, - 

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2021 року  ОСОБА_2 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою, в якому просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на свою користь суму боргу у розмірі 5 000 доларів США по курсу в гривні на день постановлення судового рішення в рахунок погашення боргу за розпискою від 15.03.2019 року, вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Позовна заява мотивована тим, що 15.03.2019 року до ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 з проханням позичити йому кошти на придбання автомобіля, який вони обрали з дружиною ОСОБА_3 . Позивач надав ОСОБА_1 кошти у розмірі 5 000 доларів США, які останній зобов`язувався віддати протягом двох років. ОСОБА_1 написав розписку в присутності ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_4 . 18.03.2021 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_3 з вимогою про повернення боргу та наслідками настання у разі, якщо борг подружжя не віддадуть. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 22.03.2021 відповідь на вимогу, якою проінформовано, що вона не підписувала жодних згод на отримання коштів від ОСОБА_2 та не знає про існування будь-яких обставин даного факту. ОСОБА_1 отримав повідомлення від ОСОБА_2 , але жодних пояснень не надав та кошти не повернув. Термін боргової розписки сплив 15.03.2021 року, однак подружжя ОСОБА_5 станом на 14.06.2021 року грошові кошти не повернули. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 взяв в борг кошти з метою придбати автомобіль, купив його солідарно з дружиною ОСОБА_3 та за її письмовою згодою, тому використання коштів є виключно в інтересах сім`ї ОСОБА_5 , відповідно ОСОБА_3 є солідарним боржником.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21.10.2021 року відкрито провадження у справі, призначено проведення судового засідання у порядку спрощеного позовного провадження на 19.11.2021 року 0 13-30 год (а.с. 41).
23.11.2021 року представник ОСОБА_3 – адвокат Таш`ян Р.І. звернувся до Харківського районного суду Харківської області із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд визнати недійсним договору позики від 15.03.2019 року на суму 5 000 доларів США, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , здійснити розподіл судових витрат (т.1 а.с. 91-95).
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що метою оформлення розписки від 15.03.2019 року було штучне збільшення пасивів подружжя ОСОБА_5 , щоб таким чином вплинути на обсяг і вартість майна, що підлягає поділу в межах цивільної справи №635/5621/20. Зазначив що договір позики від 15.03.2019 року є фіктивним правочином, оскільки його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Подружжя ОСОБА_5 дійсно придбало у травні 2019 року автомобіль «Фольксваген Пассат Б5», державний номер НОМЕР_1 , проте, за особисті заощадження. 12.06.2014 року ОСОБА_3 уклала з АТ «ПриватБанк» два депозитних договори: один на суму 5 000 доларів США, другий - на суму 3 000 Євро строком на 1 місяць. Під час спільного проживання подружжя ОСОБА_5 (до серпня 2020 року) вони не були знайомі з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Особисто ОСОБА_3 взагалі ніколи не бачила цих людей і не має уявлення, хто вони є. ОСОБА_3 не відомо, як і за яких обставин ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , тому впевнено може стверджувати, що це відбулося значно пізніше, ніж 15.03.2019 року. Також вказувала на те, що у борговій розписці містяться суперечності, а саме в тексті розписки спочатку йдеться про суму 5 000 доларів США, а наприкінці розписки 5 000 тисяч доларів США, тобто про 5 мільйонів. Скрутне матеріальне становище ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не давало можливості їм надати у позику таку значну суму грошових коштів.
Протокольною ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року відмовлено у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.01.2022 року витребувана з Харківського районного суду Харківської області дана цивільна справа у зв`язку з надходженням апеляційної скарги представника ОСОБА_3 – адвоката Таш`ян Р.І. на протокольну ухвалу суду від 17.01.2022 року (т.1 а.с. 212).
Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 07.09.2022 року протокольна ухвала Харківського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року - скасована та справа направлена до Полтавського районного суду Полтавської області у відповідності до розпорядження Верховного Суду від 16.03.2022 № 10/0/9-22 для вирішення питання про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом з дотриманням вимог ЦПК України.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за борговою розпискою в сумі 5 000 (п`ять тисяч) доларів США, що в гривневому еквівалент складає 182 850 грн. (сто вісімдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят гривень).
У задоволенні стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів за борговою розпискою - відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1366 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення первісного позову мотивоване тим, що боргова розписка від 15.0.03.2019 року підтверджує факт укладення договору позики, а відтак, і отримання коштів   ОСОБА_1  та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано. При цьому, суд першої інстанції врахував, що згідно рішення Харківського районного суду Харківської області 18.05.2021 не доведено, що договір позики укладений між   ОСОБА_1  та   ОСОБА_2  на суму 5 000 доларів США укладався   ОСОБА_1  в інтересах сім`ї і за письмовою згодою подружжя, а також, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї на придбання спірного автомобіля «Volkswagen Passat», 2001 року випуску, державний номер  НОМЕР_1 , а також не надано таких доказів під час розгляду  даної цивільної справи, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення коштів з  ОСОБА_3 . 
В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в ході розгляду справи ОСОБА_3 не було доведено того, що укладений договір позики було вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином за наявності умислу обох сторін правочину, в тому числі і відповідача. Порушення зазначені в борговій розписці, на які вказує ОСОБА_3 , а саме те, яка сума боргу була дана в позику чи п`ять тисяч чи п`ять мільйонів доларів США, є необґрунтованими, оскільки відповідач ОСОБА_1 визнав позовні вимоги та підтвердив суму позики саме у розмірі п`ять тисяч доларів США, тому порушення, на які вказує ОСОБА_3 під час складання розписки, є формальними та не впливають на дійсність договору позики.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, скасувавши в частині задоволення вимоги про стягнення з нього грошових коштів за борговою розпискою та відмови у задоволенні з ОСОБА_3 грошових коштів за борговою розпискою та постановити в цій частині нове рішення, яким солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за борговою розпискою, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням суду від 11.11.2020 року шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано, рішення суду не містить конкретної дати щодо фактичного припинення подружніх відносин та ведення спільного господарства, тож ОСОБА_1 зазначає, що фактично шлюб припинений з дня ухвалення судового рішення, до цієї дати подружжя проживало сумісно, вели спільне господарство. Також вказує, що у травні 2019 року між подружжям були нормальні близькі стосунки та ОСОБА_3 була в курсі усіх питань, які стосувалися, в тому числі, боргової розписки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має цільове призначення коштів – покупка автомобіля, із зазначенням дати отримання грошових коштів та дати їх повернення, оформлена юридично правильно, має повні дані осіб та їх паспортних документів, у присутності свідка ОСОБА_4 ОСОБА_3 не спростовує факт та не заперечує, що у травні 2019 року з її письмової згоди придбано автомобіль та зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 . Отже, дані факти доводять, що взяті у борг гроші у сумі 5 000 доларів США використані виключно на користь та в інтересах сім`ї. Вказує, що ОСОБА_3 повинна довести факт використання ОСОБА_1 коштів на свої особисті потреби, а не в інтересах сім`ї. Рішення суду не містить преюдиційних фактів щодо використання позики не в інтересах сім`ї. ОСОБА_3 не пояснює суду, чому саме ОСОБА_1 був власником придбаного автомобіля, зареєстрований на нього. Вказує, що взяті у борг гроші є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому їх необхідно повертати вдвох. Вказує, що при ухваленні рішення, поклавши обов`язок повернення боргу на одного із подружжя, суд не врахував, що ОСОБА_3 , перебуваючи ще у шлюбі із ОСОБА_1 , як дружина користувалася автомобілем ще протягом року після його покупки. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Також вказує, що справа №635/5621/20 має інший предмет спору – поділ майна подружжя, стосується інших учасників та інших правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно ксерокопії боргової розписки ОСОБА_1 взяв в борг 5 000 доларів США (п`ять тисяч доларів) на покупку автомобіля «Фольксваген Пассат» строком на 2 роки до 15.03.2021 року в ОСОБА_2 в присутності свідка ОСОБА_4 , зобов`язувався повернути отриману суму 5 000 тисяч доларів США в строк і в повному обсязі (т.1 а.с. 10). 

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.05.2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06.10.2021 року, у справі №635/5621/20 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів задоволено; здійснено поділ майна, а саме автомобіля «Фольксваген Пассат Б5», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок компенсації за 1/2 частини вартості грошові кошти в розмірі 55 170 грн., залишено вказаний автомобіль у власності ОСОБА_1 ; визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 частці за кожним на автомобіль ВАЗ 21063, державний номер НОМЕР_2 , 1992 року випуску, без його реального поділу і залишено вказаний автомобіль у їх спільній частковій власності; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів відмовлено (т.1 а.с. 98-132).

Рішенням встановлено, що всупереч вимог ст.ст. 12,81 ЦПК України ОСОБА_1 не надано будь-яких належних та допустимих доказів укладення договору позики між ним і ОСОБА_2 на суму 5 000 доларів США, що договір укладався ОСОБА_1 в інтересах сім`ї і за письмовою згодою подружжя, а також, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а саме на придбання спірного автомобіля Volkswagen Passat, жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується ОСОБА_1 факт укладення договору позики, про що свідчить його письмова заява подана на адресу суду (т.2 а.с. 21-22).

З урахуванням офіційного курсу Національного банку України станом на день ухвалення рішення сума грошових коштів за борговою розпискою складає 182 850 грн. (5000 доларів США*36,57 курс НБУ станом на 19.09.2023 року = 182 850 грн.).

При вирішенні позовів суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина першастатті 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах 24 травня 2023 року у справі №442/5699/21, від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. 

Згідно з положеннями статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

       Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятоюстатті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла ж лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, у постанові Верховного Суду від Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 379/1256/15-ц (провадження № 61-1300св18).

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом первісного позову ОСОБА_2  є стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на його користь суму боргу у розмірі 5 000 доларів США по курсу в гривні на день постановлення судового рішення в рахунок погашення боргу за розпискою від 15.03.2019 року.

Предметом  зустрічного позову  ОСОБА_3  є визнати недійсним договору позики від 15.03.2019 року на суму 5 000 доларів США, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Як встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, шо згідно ксерокопії письмової розписки від 15.09.2019 року « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт НОМЕР_3 , видантй16.09.1999 р. Харківським РВ УМСВ України в Харківській обл., проживаючий АДРЕСА_1 , взяв у борг 5 000 доларів США (п`ять тисяч доларів) на купівлю автомобіля «Фольксваген Пассат» строком на 2 роки до 15.03.2021 р. в ОСОБА_2 , 1961 р., паспорт НОМЕР_4 , виданий 15.02.2012 Московським РО ХГУ ГУМВД України в Харківській обл., проживає вм. АДРЕСА_2 , у присутності свідка ОСОБА_4 , 1974 р. народження, паспорт НОМЕР_5 , виданий 22.112006 р. Фрунзенським РО ГУМВД України в Харківській області. Зобов`язуюсь повернути взяту суму 5 000 тисяч доларів США в сумі і в повному об`ємі» (т.1 а.с. 10).

У заяві на адресу Полтавського районного суду Полтавської області від 27.10.2022 року, яка надійшла до суду 02.11.2022 року, ОСОБА_1 додатково зазначає, що проти позову ОСОБА_2 не заперечує, оскільки дійсно брав гроші на купівлю автомобіля, разом із ОСОБА_3 купляв авто, на що вона як дружина надала згоду та протягом тривалого часу ще користувалися автомобілем як сім`я (т.2 а.с. 21-22).
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.05.2021 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06.10.2021 року, у справі №635/5621/20 за позовом  ОСОБА_3  до ОСОБА_1  про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_3  поділ спільного майна подружжя та стягнення грошових коштівв частині  зустрічних вимог  ОСОБА_1  щодо стягнення з   ОСОБА_3  коштів у розмірі 70 702 грн, що становить 1/2 частину займаних коштів по борговій розписці на придбання автомобіля «Volkswagen Passat», жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер  НОМЕР_1 ,  встановлено, що відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 25.11.2020 року в судове засідання було викликано в якості свідка ОСОБА_2 і у нього витребувано копію боргової розписки, однак, на виклики до суду він не з`явився, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового засідання, боргової розписки на вимогу суду не надав. Всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надано будь-яких належних та допустимих доказів укладення договору позики між ним і ОСОБА_2 на суму 5 000 доларів США, а також що договір укладався ОСОБА_1 в інтересах сім`ї і за письмовою згодою подружжя, а також, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а саме на придбання спірного автомобіля «Volkswagen Passat», жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_3 коштів у розмірі 70 702 грн, що становить 1/2 частину займаних коштів по борговій розписці (т.1 а.с. 107-108).
Згідно ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У відзиві на позов ОСОБА_3 вказала, що договір позики від 15.03.2019 року не може створювати обов`язків для неї, оскільки під час спільного проживання з ОСОБА_1 ніякі договори позики в інтересах сім`ї не укладалися та ніяких грошей у вигляді позики до сімейного бюджету не надходило. Згоди на підписання договору позики вона не надавала. Вказала, що боргова розписка з`явилася у зв`язку з розглядом у Харківському районному суді справи про поділ майна подружжя з відповідачем ОСОБА_1 , щоб штучно вплинути на обсяг та вартість майна, яке підлягало поділу. Вказала, що позивач ОСОБА_1 не надав доказів того, що договір позики укладався в інтересах сім`ї та одержане за ним використовувалося на потреби сім`ї. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18.05.2021, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06.10.2021, у справі №635/5621/20 встановлено, що договір позики не укладено в інтересах сім`ї, а отже, не створює обов`язків для ОСОБА_3 (т.1 а.с. 51-53).
Як вважає колегія суддів, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_1  не доведено, що договір позики від 15.03.2019 року, укладений між  ОСОБА_1  та   ОСОБА_2  на суму 5 000 доларів США, укладався   ОСОБА_1  в інтересах сім`ї і за письмовою згодою подружжя, а також, що кошти були витрачені в інтересах сім`ї на придбання спірного автомобіля «Volkswagen Passat», 2001 року випуску, державний номер  НОМЕР_1 , таких доказів також не надано під час розгляду  даної цивільної справи, тому суд першої інстанції не вбачає підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення коштів з  ОСОБА_3 . 

При цьому, колегія суддів звертає особливу увагу на ту обставину, що у справі №635/5621/20 відповідач ОСОБА_1 на підтвердження своїх зустрічних вимог не надав суду оригінал боргової розписки від 15.03.2019 року.

У справі, яка є предметом даного апеляційного перегляду, також позивачем ОСОБА_1 не надано суду оригінал боргової розписки від 15.03.2019 року, на а.с. 10 т.1 міститься ксерокопія боргової розписки, яка посвідчена підписом позивача ОСОБА_2 , дата посвідчення не вказана, проте, ксерокопія боргової розписки у даному випадку не може вважатися належним та допустимим доказом боргових зобов`язань сторін, виходячи з вимог ч. 6 ст. 95 ЦПК України.
Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч. 1,2,4-6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Доводи апеляційної скарги про те, що у травні 2019 року між подружжям були нормальні близькі стосунки та ОСОБА_3 була в курсі усіх питань, які стосувалися, в тому числі, боргової розписки, а розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має цільове призначення коштів – покупка автомобіля, із зазначенням дати отримання грошових коштів та дати їх повернення, оформлена юридично правильно, має повні дані осіб та їх паспортних документів, у присутності свідка ОСОБА_4 , що ОСОБА_3 не спростовує факт та не заперечує, що у травні 2019 року з її письмової згоди придбано автомобіль та зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , то ці доводи не впливають на законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, виходячи з вище викладених мотивів, а також з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_3 ставить під сумнів боргову розписку, при цьому навела достатні мотиви для цього, а позивачем ОСОБА_2 не надано оригінал боргової розписки як при розгляді справи №635/5621/20, так і при розгляді даної справи, тому боргова розписка як доказ у порядку вимог ч. 6 ст. 95 ЦПК України не береться судом до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 повинна довести факт використання ОСОБА_1 коштів на свої особисті потреби, а не в інтересах сім`ї, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_3 не визнає боргову розписку, заперечує її.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не пояснює суду, чому саме ОСОБА_1 був власником придбаного автомобіля, зареєстрований на нього, що суд не врахував, що ОСОБА_3 , перебуваючи ще у шлюбі із ОСОБА_1 , як дружина користувалася автомобілем ще протягом року після його покупки, то ці доводи не є підставою для скасування рішення суду, оскільки не впливають на предмет спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа №635/5621/20 має інший предмет спору – поділ майна подружжя, стосується інших учасників та інших правовідносин, то ці доводи не відповідають дійсності, оскільки предметом спору у вказаній справі, зокрема, була зустрічна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у розмірі 70 702 грн, що становить 1/2 частину за борговою розпискою на придбання автомобіля «Volkswagen Passat», жовтого кольору, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , у задоволенні якої відмовлено з вище вказаних підстав.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду  Полтавської області від  19 вересня 2023 року - залишити без змін.   

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

СУДДІ:         А. І. Дорош                 О. А. Лобов                        В. М. Триголов