УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2024 року
м. Київ
справа № 2-2830/10
провадження № 61-16061ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., 
Сердюка В. В.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 10 січня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 
2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, за заявою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про ухвалення додаткового рішення,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (далі - ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»), на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. щодо вирішення заяви про відвід приватного виконавця.
Франківський районний суд міста Львова ухвалою від 07 грудня 2021 року 
у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовив.
У грудні 2021 року представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвокат Гринів Т. В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Заява мотивована тим, що у зв`язку з розглядом скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,  ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. щодо вирішення заяви про відвід приватного виконавця, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І. М. поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. У судовому засіданні він звернувся з відповідною заявою про намір відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу за рахунок скаржників, зазначивши, що докази понесення таких будуть подані протягом п`яти днів з дня постановлення ухвали суду за результатами розгляду скарги. Отже, витрати на правничу допомогу встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Посилаючись на вищевказане, представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвокат Гринів Т. В. просив суд ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а саме - стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Франківський районний суд міста Львова ухвалою від 10 січня 2022 року заяву представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвоката Гриніва Т. В. задовольнив частково.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 2 500 грн.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. судові витрати у вигляді професійної правничої допомоги у розмірі 2 500 грн.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що під час розгляду скарги приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І. М.поніс витрати на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню зі скаржників у визначеному розмірі, зважаючи на складність справи, обсяг наданих послуг та витрачений адвокатом час на їх надання.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржили її в апеляційному порядку.
Львівський апеляційний суд постановою від 20 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнив частково.
Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 10 січня 2022 року змінив, стягнув з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 1 500 грн з кожної з них.
В решті ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, врахувавши незначну складність справи, характер виконаної адвокатом роботи, прийнявши до уваги критерій реальності та розумності розміру адвокатських витрат, апеляційний суд дійшов висновку про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі.
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2023 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій порушили норми процесуального права та не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу.
Крім того, заявниці зазначають, що відсутність документально підтверджених витрат на правничу допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження 
№ 12-14гс22).
Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Зазначені положення кореспондують положеннями статті 452 ЦПК України, згідно з якими судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Частиною першою, другої статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПУ України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 
2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначила, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 
2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Суди попередніх інстанцій установили, що у суді першої інстанції при розгляді скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. щодо вирішення заяви про відвід приватного виконавця, правову допомогу приватному виконавцю надавав адвокат Гринів Т. В., на підтвердження чого надано договір 
про надання правової допомоги від 01 жовтня 2021 року № 70/1, 
акт приймання-передачі наданих послуг до зазначеного договору 
від 08 грудня 2021 року.
Відповідно до пункту 2 договору про надання правової (правничої) допомоги від 01 жовтня 2021 року № 70/1 до правничої допомоги включається представництво інтересів замовника в судах усіх інстанцій у справі 2-2830/10 з правом вчиняти усі процесуальні дії та володіти усіма правами, передбаченими для представника всіма процесуальними кодексами України без обмежень в повноваженнях, а також представництво інтересів замовника в органах виконавчої влади, місцевого самоврядування та перед усіма фізичними та юридичними особами незалежно від форм власності.
Згідно з пунктом 6 договору про надання правової (правничої) допомоги 
від 01 жовтня 2021 року № 70/1 за результатами надання правничої допомоги сторонами підписується акт приймання-передачі правничої допомоги. Вартість правничої допомоги згідно з даним договором становить 10 000 грн. за представлення інтересів замовника у суді першої інстанції. 
За представлення інтересів замовника в судах апеляційної та касаційної інстанції вартість правничої допомоги буде визначатися додатково. Оплата правової допомоги здійснюється в наступному порядку: кошти в розмірі 100 % від вартості правничої допомоги сплачуються замовником протягом десяти робочих днів з моменту підписання акту приймання-передачі.
Актом приймання-передачі правничої допомоги від 08 грудня 2021 року визначено, що виконавцем належним чином надано замовнику наступну правничу допомогу згідно з договором про надання правової (правничої) допомоги від 01 жовтня 2021 року № 70/1: ознайомлення та вивчення матеріалів справи; аналіз чинного законодавства, судової практики у подібних спорах а також практики Європейського суду з прав людини; обрання найбільш оптимальної системи захисту прав та інтересів замовника, надання замовнику правових консультацій, написання заяв по суті справи, в тому числі відзиву та надсилання їх до Франківського районного суду міста Львова.
Отже, розмір гонорару адвоката Гриніва Т. В. за надання послуг з правничої допомоги приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області є фіксованим та становить 10 000 грн.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України)
Протягом п`яти днів після постановлення ухвали Франківського районного суду міста Львова від 07 грудня 2021 року, представник приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. - адвокат Гринів Т. В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання судових витрат у розмірі 10 000 грн.
Таким чином, ЦПК України передбачено основні критерії, які підлягають врахуванню при визначенні та розподілі судових витрат у вигляді правничої допомоги: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру та співмірність зі складністю справи і пропорційність до ціни позову.
Тож, сторона спору у договорі зі своїм адвокатом може визначати будь-яку ціну адвокатських послуг. Проте, суд, за результатами розгляду справи, здійснюючи розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний враховувати критерії, визначені законом.
Таке тлумачення норм процесуального закону узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, 
що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній 
розмір - обґрунтованим.
У рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» Європейський суд з прав людини зазначив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Встановивши фактичний обсяг наданих приватному виконавцю послуг адвокатом Гринівом Т. В., попередній розрахунок витрат, а також критерії необхідності, реальності наданих послуг та розумності їх вартості, суд апеляційної інстанції, зменшуючи розмір судових витрат на правову допомогу, дійшов обґрунтованого висновку, що справедливим і співмірним буде відшкодування на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І. М. судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. 
Аналогічний висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 18 грудня2023 року у справі № 2-2830/10 (провадження № 61-17218ск23).
Доводи осіб, які подали касаційну скаргу, не свідчать про те, що при визначенні суми витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь приватного виконавця у цій справі, суди попередніх інстанцій порушили критерії обґрунтованості, реальності, розумності та пропорційності адвокатських витрат. 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правильне застосовування судами положень статей 137, 141 ЦПК України не викликає розумних сумнівів.
Інші доводи касаційної скарги щодо відсутність документально підтверджених витрат на правничу допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат аналогічні доводам апеляційної скарги, були предметом дослідження апеляційним судом та додаткового правового аналізу не потребують.
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, 
з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 10 січня 2022 року 
та постанову Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року 
у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, за заявою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про ухвалення додаткового рішення.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявницям. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк