Номер провадження: 22-ц/813/3088/24 
Справа № 504/3213/23
Головуючий у першій інстанції Жовтан П.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л. М., Комлевої О.С., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.10.2023, у складі судді Жовтана П.В.,
встановив:
В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.10.2023 провадження у справі зупинено в зв`язку з перебуванням відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що провадження у справі зупинено безпідставно, докази переведення військової частини, в якій проходить службу відповідач, на воєнний стан не надано. ОСОБА_2 є військовим за посадою та проходить службу з 2019 року, не був мобілізованим до лав ЗСУ в зв`язку з повномасштабним вторгненням, він вільно переміщається по місту, має можливість збирати довідки, подає до суду заяви та клопотання, особисто отримав витяг з реєстру територіальної громади, користується послугами адвоката. Справа про стягнення аліментів підлягає розгляду в порядку письмового провадження і його особиста участь у справі не є обов`язковою. Зупиняючи провадження у справі, суд не дотримався балансу інтересів сторін, не врахував те, що дитина позбавлена права на утримання. 
ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, просить залишити ухвалу суду без змін. Воєнний стан введено в Україні з 24.02.2022, кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, він надав довідку про те, що проходить службу у ЗСУ та довідку про те, що з 01.01.2023 по т.ч. приймає безпосередню участь у виконанні бойових, спеціальних завдань, виконання яких неможливо одноособово, а тому твердження про те, що мають бути надані додаткові докази переведення військової частини на воєнний стан є безпідставними. Строки чинності довідки законом не передбачені, а тому твердження про те, що довідка №751 від 01.09.2023 не могла бути прийнята до уваги судом є необґрунтованими. Те, що він може вільно пересуватися по місту не означає, що його вправі позбавити процесуальних прав, крім того, він бажає особисто брати участь в судових засіданнях, а тому можливість мати адвоката є його правом, а не обов`язком. 
У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначила про те, що відповідачем не надано доказів, що він вживає заходи щодо забезпечення та утримання сина, покладання тягарю утримання дитини лише на матір, яка також є військовослужбовцем, є несправедливим, застосуванню підлягає судова практика у справах №6-1367цс15, №6-1957цс16, №753/19628/17, військова частина НОМЕР_1 , у якій відповідач проходить службу, не переведена на воєнний стан, і відповідач не знаходиться в зоні бойових дій. 
Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.        
Встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі на посаді начальника пошуково - рятувальної служби і парашутно – десантної служби у в/ч НОМЕР_1 з 06.12.2019. 
З довідки №751 від 01.09.2023 видно, що ОСОБА_2 приймає безпосередню участь у виконанні бойових, спеціальних завдань з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури, згідно з бойовими розпорядженнями, пошуково-рятувального забезпечення бойових дій літаків при веденні ними повітряного бою під час вогневого ураження повітряних цілей противника та з відбиття вогневого ураження противника на основний командний пункт військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.
 Пунктом 2 частини першої вказаної правової норми встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Встановивши, що відповідач є військовослужбовцем, проходить військову службу у складі військової частини  Збройних Сил України, особисто бере участь та виконує завдання в єдиній системі оборони України, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо проходження відповідачем військової служби ще з 2019 року не впливають на правильність застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки такими обставинами обов`язок зупинення провадження законом не обумовлений.
Також вимоги закону про зупинення провадження у справі мають імперативний характер, Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (із змінами), затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102/ІХ «Про Затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та наступні акти на його продовження не передбачають правил розмежування перебування у воєнному стані за суб`єктами. 
       Разом із тим, колегія суддів зауважує, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом та у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, учасники справи не позбавлені права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідних клопотань.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що провадження у справі не підлягало зупиненню з огляду на предмет спору, необхідність врахування інтересів дитини, та недотримання балансу інтересів сторін, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на імперативність приписів пункту другого частини першої статті 251 ЦПК України.  
Судова практика у справах  №6-1367цс15, №6-1957цс16 є нерелевантною до виниклих відносин, тому застосуванню не підлягає.
У справі №753/19628/17 викладений висновок, обгрунтований недостатністю доказів у справі, проте не зазначено висновків щодо правил застосування відповідних норм права, що позбавляє апеляційний суд скористатись правилом частини 4 статті 263 ЦПК України.
Суд першої інстанції призначив справу до розгляду у загальному порядку, відтак доводи апеляційної скарги про можливість її розгляду в порядку письмового провадження не відповідають обставинам справи. ОСОБА_2 наполягає на його праві брати участь в розгляді справи особисто.
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, то апеляційна скарга задоволенню не підлягає, ухвала суду підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.10.2023 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий:                                                Є.С. Сєвєрова                                
Судді:                                                        Л.М. Вадовська
                                                       
О.С. Комлева