П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
20 грудня 2023 року                                                                                             м. Київ
            
Справа № 756/1480/23
Провадження: № 22-ц/824/14426/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Верланова С. М.,
секретар Сакалош Б. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Оболонського районного м. Києва від 05 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Диби О. В.,
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен Лізинг» про визнання зобов`язання виконаним,
 
у с т а н о в и в:
 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.08.2007 між ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» та СПД ОСОБА_2 укладено договір фінансового лізингу №L1036-08/07, за умовами якого останній отримав у лізинг друкарське майно вартістю 732 250 грн. та зобов`язався сплачувати лізингові платежі згідно графіку платежів у розмірі 13103,80 грн. щомісячно протягом 60 місяців.
На виконання умов договору СПД ОСОБА_2 було сплачено авансовий платіж у розмірі 183 062,50 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, не сплативши перший лізинговий платіж, після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач, як один зі спадкоємців, подала заяву про прийняття спадщини, проте внаслідок накладеного арешту на майно померлого, спадкоємці отримати свідоцтва про право на спадщину не змогли.
Разом з тим, відповідачем було розірвано договір фінансового лізингу з померлим ОСОБА_2 , та повернуто надане у лізинг майно.
Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, вона, позивачка зверталась до суду за захистом своїх порушених прав, внаслідок чого рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14.11.2011 на її користь з відповідача була стягнута частина сплачених ОСОБА_2 коштів в якості авансу у сумі 91 530,25 грн.
Проте відповідачем було оскаржено вказане рішення суду та в подальшому його було скасовано судом апеляційної інстанції, та  здійснено поворот виконання рішення.
З її пенсії з 2014 по 2022 роки здійснювалися відрахування суми 91 530,25 грн. у розмірі 20% отримуваної пенсії. Також, з неї додатково виконавчою службою стягуються витрати за виготовлення звіту про оцінку майна у розмірі 15 600 грн.
Усього за вказаний час Шевченківським ВДВС Полтавської області з неї було стягнуто 116 677,32 грн., а саме: 91 530,25 грн. заборгованості, виконавчий збір у розмірі 9161,57 грн., витрати виконавчого провадження у розмірі 300 грн., а також витрати за виготовлення звіту про оцінку майна у розмірі 15600 грн.
Оскільки лізингове майно було повернуто відповідачу, а його вартість включена до розрахунку щомісячних лізингових платежів, вважає, що відповідачу слід компенсувати тільки орендну плату за 1,5 місяці користування лізинговим майном у розмірі 6406,50 грн., а тому з неї підлягало стягненню тільки 3203,25 грн., беручи до уваги, що позивачу, у спадковому майні належить частина.
За викладених обставин,  просила суд визнати зобов`язання по договору фінансового лізингу №L1036-08/07, укладеному 28.08.2007 між ТОВ «Райффайзен Лізинг» та ОСОБА_2 , виконаним на дату смерті ОСОБА_2 у повному обсязі, з перевищенням у 14 разів; визнати протиправним та неправомірним стягнення коштів у розмірі 116 677,32 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг»; зобов`язати ТОВ «Райффайзен Лізинг» повернути ОСОБА_1 незаконно стягнуті з неї кошти у розмірі 116 677,32 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 не порушував умов договору, укладеного із ТОВ «Райффайзен Лізинг», оскільки фактично не дожив до настання факту прострочення платежів, а тому у відповідача не виникло право на дострокове розірвання договору. 
Вважає, що смерть  ОСОБА_2 не вказує на те, що він не виконав своїх зобов`язань, враховуючи, що ним умови договору не порушувались. 
Відмітила, що лізингодавець зобов`язаний був направити лізингоодержувачу повідомлення про прострочення платежу, чого здійснено не було. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.    
В судовому засіданні адвокат Хуторянець О.В. в інтересах ТОВ «Райффайзен Лізинг» заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши пояснення представника ТОВ «Райффайзен Лізинг», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 28.08.2007 року між ТОВ «Райффайзен лізинг Аваль» (лізингодавець) та СПД  ОСОБА_2  (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №L1036-08/07, відповідно до якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу зобов`язався придбати у свою власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого зазначаються у специфікації (CtP-систему AGFA Acento11 ПS у кількості 1 шт., 2007 року випуску), а лізингоодержувач зобов`язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Вартість предмета лізингу становить 732 250 грн. Розмір лізингового платежу за певний період визначається графіком. Авансовий лізинговий платіж включає суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, в розмірі 25% від вартості предмета лізингу.
На виконання умов даного договору ОСОБА_2  відповідно до графіку платежів було внесено кошти в сумі 183 062 грн. 50 коп. та сплачено адміністративну комісію в сумі 7322 грн. 50 коп., після чого ним було отримано предмет лізингу.
Згідно п.4.1 договору лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу та поточних лізингових платежів, що включають суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу та комісію лізингодавця.
Відповідно до п. 8.1 цей договір набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та сплати лізингоодержувачем авансового лізингового платежу і адміністративної комісії згідно графіку і діє до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором.
У відповідності до п. 10.6 договору раніше сплачені Лізингоодержувачем платежі за цим договором не підлягають поверненню при достроковому припиненні цього договору.  
ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_2  помер, після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцями якої є  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
21.01.2008 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко М.І. вчинив виконавчий напис №106, у якому пропонував СПД ОСОБА_2 повернути на користь ТОВ «Райффайзен Банк Аваль» майно, що було придбано на умовах фінансового лізингу (CtP-систему AGFA Acento11 ПS у кількості 1 шт., 2007 року випуску). В подальшому вказане майно було вилучено представниками відповідача.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2011 року задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль», визнано спадковим майном грошові кошти у розмірі 183 062,50 сплачені померлим ОСОБА_2 на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» за договором №L1036-08/07 від 28.08.2007; визнано право власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на грошові кошти, сплачені померлим ОСОБА_2 на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» за договором №L1036-08/07 від 28.08.2007 як на спадкове майно; стягнуто з ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 91 530,25 грн.; стягнуто з ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» на користь ОСОБА_4 кошти в сумі 45 765,13 грн.; стягнуто з ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» на користь ОСОБА_5 кошти в сумі 45 765,13 грн., а також з ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» стягнуто на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, та державне мито на користь держави.
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12.03.2012, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2012, скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.11.2011 та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» відмовлено.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19.03.2013, залишеною без змін Апеляційним судом Полтавської області від 28.05.2013, заяву представника  ТОВ «Райффайзен Лізинг Аваль» про поворот виконання рішення задоволено.
Згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.06.2013, яке набрало законної сили,  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5  відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Підставою для відмови в задоволенні позову стало те, що у зв`язку з припинення договору фінансового лізингу між двома суб`єктами господарської діяльності ТОВ «Райффайзен лізинг Аваль» та СПД  ОСОБА_2  права та обов`язки за вищезазначеним договором не входять до складу спадщини, оскільки вони нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, як суб`єкта підприємницької діяльності.
Згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14.04.2014, яке набрало законної сили,  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5  відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним. Відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов до висновку, що права позивачів як спадкоємців не були порушені, а виконавчий напис, вчинений 21.01.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенком М.І., є дійсним.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31.08.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права володіння майном. Рішення мотивовано тим, що раніше сплачені платежі за договором фінансового лізингу не повертаються, оскільки припинились зобов`язання фінансового лізингу у зв`язку з смертю  ОСОБА_2 , внесені  ОСОБА_2  кошти не є спадковим майном.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16.03.2016 відмовлено за безпідставністю у задоволенні позову  ОСОБА_1 про визнання договору фінансового лізингу припиненим та стягнення (повернення) безпідставно набутого майна.
Згідно відповіді Головного управління ПФУ в Полтавській області від 21.01.2022, з пенсії позивача відповідно до постанови Шевченківського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) проводились стягнення боргу у розмірі 86113,72 грн. на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та виконавчого збору у розмірі 8804,03 на користь Шевченківського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні НОМЕР_1. Відрахування припинені з 01.03.2021 за вимогою державного виконавця у зв`язку з повним виконанням постанови. З 01.03.2021 відповідно до постанови у виконавчому провадженні НОМЕР_2 від 28.01.2021 розпочато стягнення боргу у сумі 8218,53 грн. Відрахування здійснюються у розмірі 20% пенсії, утримано 7252,95 грн., залишок - 965,58 грн.
Згідно відповіді Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 25.01.2021, станом на 25.01.2021 заборгованість у розмірі 91615,75 грн. утримана в повному обсязі з пенсійних виплат та за рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження стягнуто в повному обсязі. З боржника стягуються додаткові витрати за виготовлення звіту про оцінку у розмірі 15600 грн., станом на 25.01.2021 залишок нестягнутих додаткових витрат становить               7381,47 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що докази на підтвердження того факту, що чоловік позивачки виконав зобов`язання за довором із відповідачем відсутні. Суд першої інстанції зауважив, що кошти, які позивач просить стягнути на свою користь, були стягнуті з неї у зв`язку із  виконання судового рішення, що свідчить про правомірність такого стягнення.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог  апеляційної скарги,  колегія суддів ураховує наступне.
За змістом ст. 509 цього кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання вважається виконаним належним чином відповідно до умов договору, якщо боржник виконав його таким чином та способом, на які повинні були розраховувати обидві сторони, а за наслідками такого виконання кредитор має можливість розпоряджатися виконаним на свій розсуд.
Виконання визнається проведеним належним чином у випадку дотримання п`яти основних вимог: належний предмет виконання; належний суб`єкт виконання; належний строк виконання; належне місце виконання зобов`язання; належний спосіб виконання.
Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зобов`язання за договору лізингу, укладеному між ТОВ «Райффайзен лізинг Аваль» та СПД  ОСОБА_2 , припинилися внаслідок смерті ОСОБА_2 , а тому не можуть вважатися виконаними. Сплата авансового платежу не може вважатися виконанням зобов`язання проведеним належним чином, оскільки для виконання умов договору необхідно було сплатити не тільки авансовий платіж, а й сплачувати поточні лізингові платежі, чого вчинено не було.
Отже, ОСОБА_1 не було надано доказів на підтвердження виконання її чоловіком,  ОСОБА_2 ,зобов`язання по договору фінансового лізингу №L1036-08/07 від 28.08.2007 у повному обсязі, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні відповідних вимог.  
Щодо вимог позивачки про визнання протиправним та неправомірним стягнення коштів у розмірі 116 677,32 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Райффайзен Лізинг» та зобов`язання ТОВ «Райффайзен Лізинг» повернути стягнуті з неї кошти у розмірі 116 677,32 грн. колегія суддів зазначає, що стягнення визначених коштів було здійснено у відповідності до судового рішення, яке набрало законної сили.
Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.
Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).
Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.
Тобто, суди, при розгляді спорів, не можуть ставити під сумнів рішення судів, які набрали законної сили, та надавати цим рішенням правої оцінки, перевіряти їх правильність.
Отже, колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні вимог про визнання протиправним стягнення коштів у розмірі 116 677,32 грн. з ОСОБА_1 та зобов`язаня ТОВ «Райффайзен Лізинг» повернути стягнуті з неї кошти, оскільки такі вимоги фактично спрямовані на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, а відтак обраний позивачем спосіб захисту суперечить основним засадам судочинства про обов`язковість судового рішення, закріпленим ст. 129 та ст. 129-1 Конституції України.
Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.
При цьому, колегія суддів ураховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня  2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).
Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Оболонського районного м. Києва від 05 червня 2023 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Оболонського районного м. Києва від 05 червня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено 11 січня 2024 року.

 
Головуючий                                                                                    Т. О. Невідома

Судді                                                                                                 В. А. Нежура

                                                                                                          С. М. Верланов