Справа № 308/9446/22

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

15.01.2024                 м. Ужгород

   Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Свиди О. Г., 
                                                                в с т а н о в и в:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2022 року,

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Згідно з постановою, 14.07.2022, о 09 год 45 хв, у м. Ужгород, по вул. Радищева, б/н ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння керував транспортним засобом марки «SKODA FABIA», номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР). Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у лікаря у встановленому законом порядку, що підтверджується медичним висновком №383 від 14.07.2022. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.

В апеляційній скарзі адвокат Свида О.Г. вказує на те, що постанова є необґрунтованою, незаконною, просить її скасувати. Стверджує, що судом першої інстанції залишено поза увагою клопотання сторони захисту про виклик інспектора поліції та лікаря-нарколога до суду для надання пояснень. Крім того вважає, що оскільки наявний у матеріалах справи відеозапис не є безперервним, такий не може визнаватися належним доказом у справі. Так, на відеоматеріалі відсутній фрагмент процедури надання ємкості для збору біологічного матеріалу, тому в сторони захисту виникає питання чи була вона у використанні і чи не залишились у ній залишки наркотичної речовини від попереднього аналізу. Зазначає, що його пояснення судом трактовано не правильно, оскільки ОСОБА_1 жодних наркотичних речовин не вживав. Стверджує, що ОСОБА_1 при проведенні освідування не дали скористатися правом на отримання правової допомоги. Окрім того, працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб, за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, адвоката Свиди О. Г., які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак до суду вказані особи не з`явились, хоча обізнані з тим, що в суді розглядається подана адвокатом Свидою О. Г. апеляційна скарга. Апеляційний суд звертає увагу на те, що розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема 10.05.2023 (а. с. 55-58), 22.08.2023 (а. с. 59-67), 06.11.2023 (а. с. 69-74) за клопотаннями адвоката Свиди О. Г., який жодного разу не з`явився на розгляд справи, при цьому доказів про поважність причин неявки ОСОБА_1 та його захисника до суду адвокатом Свидою О. Г. надано не було. 

Тому, при вирішенні питання щодо проведення судового засідання за відсутності сторони захисту, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», у якому чітко зазначено, що сторони в розумні інтервали часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження, що неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відповідно до приписів статті 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи, що справа повинна бути розглянута з дотриманням приписів законодавства щодо розумних строків розгляду справи. 

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження судового рішення необхідно поновити, апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду таке.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Так, відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №517324, 14.07.2022, о 09 год 45 хв, у м. Ужгород, по вул. Радищева, б/н ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «SKODA FABIA», номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР). Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія проводився у лікаря у встановленому законом порядку, що підтверджується медичним висновком №383 від 14.07.2022. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення, а саме: керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. Підписами у протоколі ОСОБА_1 підтвердив, що зміст протоколу йому відомий, копію процесуального документу отримав. 

Висновком лікаря – нарколога КНП «ЗОМЦПЗ та МЗ» №383 від 14.07.2022 ОСОБА_2 щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння підтверджено, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного сп`яніння. З висновком ОСОБА_1 ознайомився, що підтверджується його особистим підписом (а. с. 2).

Копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №019440 від 14.07.2022, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 2 ст. 122 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн (а. с. 3).

Розпискою ОСОБА_1 підтверджується той факт, що ОСОБА_1 зобов`язується залишити на зберігання транспортний засіб марки «SKODA FABIA», номерний знак НОМЕР_1 , на місці зупинки (а. с. 5).

На відеозаписі, який наявний у матеріалах справи, подія за участі ОСОБА_1 зафіксована у хронологічній послідовності. Так, зупинивши транспортний засіб за кермом якого перебував ОСОБА_1 , поліцейські помітили у водія очевидні ознаки наркотичного сп`яніння, відтак запропонували йому проїхати до докладу охорони здоров`я для проходження освідування. Лікарем, який проводив огляд ОСОБА_1 о 10.05 год. 14.07.2022 – ОСОБА_2 , констатовано, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння унаслідок вживання марихуани. На відеозаписі ОСОБА_1 не заперечив цей факт та додав, що марихуану він курив вчора. Тобто, з відеозапису чітко вбачається послідовність дій працівників поліції, лікаря, та поведінку ОСОБА_1 , якому було повідомлено про те, що за результатами освідування відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, також йому роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, у тому числі право на те, що ОСОБА_1 може скористатися послугами адвоката.

За наведених обставин, дослідженні судом докази спростовують доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. 

При оцінці вищенаведених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які можуть слугувати підставою вважати, що поліцейський Глебена І.І. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу та інших матеріалів справи, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано. Окрім того, апеляційний суд бере до уваги і те, що під час розгляду апеляційної скарги сторона захисту не надала жодного доказу, який може свідчити про те, що поліцейський діяв всупереч закону при перевірці особи водія, направленні його на освідування та під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, і що апелянт оскаржував дії працівників поліції, що фактично дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 погодився із законністю дій працівників поліції.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейський ОСОБА_3 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.

При цьому, не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та медичному висновку, – на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Також апеляційним судом не встановлено жодних даних і про те, що в лікаря КНП ЗОМЦПЗ та МЗ», ОСОБА_2 , який проводив огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та склав висновок про перебування водія у стані наркотичного сп`яніння були підстави для фальсифікації вищевказаного документу щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні у такому стані, – у підтвердження цих даних також відсутні які-небудь належні докази.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, повністю доведена наявними у справі письмовими доказами, яким суд дав правильну об`єктивну оцінку. 

Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Апеляційний суд вважає, що доводи адвоката Свиди О. Г. щодо відсутності безперервності відеозапису з бодікамер поліцейського не свідчить про недоведеність обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.

Оцінюючи доводи сторони захисту стосовно недопустимості відеозапису як належного доказу у справі, з посиланням на те, що відеоматеріал не є безперервним, складається з фрагментів, на ньому не зафіксовано процедуру надання ємкості для збору біологічного матеріалу, що викликає сумніви у достовірності результату, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 1.4.5 «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів)», затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03 лютого 2016 року, однією із декількох цілей використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції є забезпечення об`єктивного розгляду справ уповноваженими органами шляхом створення додаткових належних доказів, а тому цей доказ, у розумінні ст.251 КУпАП, є належним і допустимими.

З урахуванням наведеного, не зважаючи на те, що відеоматеріал фрагментарний, однак, на переконання апеляційного суду, він не позбавляє можливості об`єктивно оцінити в цілому подію за участі ОСОБА_1 , що у хронологічній послідовності зафіксована на відеозаписі, у тому числі послідовність дій поліцейських, лікаря, який проводив огляд та власне поведінку ОСОБА_1 . Зміст відеозапису повністю узгоджується з обставинами справи, викладеними у письмових доказах, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та інших долучених до нього доказах.

Будь-яких інших фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису з бодікамер працівників поліції, стороною захисту до апеляційної скарги не долучено.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що долучені до матеріалів справи відеозаписи, беззаперечно та поза розумним сумнівом підтверджують відомості викладені у протоколі та доводять вину ОСОБА_1 .

Підстави вважати, що наявний відеозапис є недопустимим доказом у справі, у суду апеляційної інстанції відсутні, оскільки на відеоматеріалі зафіксовані усі процесуальні дії, які повинен був вчинити поліцейський при направленні водія на освідування та при проведенні огляду. Тому, доводи апелянта в цій частині апеляційним судом визнаються як такі, що не впливають на викладені у судовому рішенні висновки.

Окрім цього, відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 не оскаржував медичний висновок. 

Таким чином, доводи апелянта про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, апеляційний суд визнає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Необґрунтованими і такими, що жодним чином не вливають на правильність висновків місцевого суду є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою клопотання сторони захисту про виклик інспектора поліції та лікаря-нарколога до суду для надання пояснень.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши зміст оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено жодних підстав для визнання твердження апелянта про виклик інспектора поліції для дачі свідчень у цій частині слушними. 

Так, місцевим судом розглянуто клопотання сторони захисту про виклик поліцейського та лікаря у судове засідання для надання пояснень, і, на підставі досліджених та перевірених на предмет належності, достатності та достовірності доказів, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик інспектора поліції Глебена І.І. та лікаря - нарколога Тереш В., з тих підстав, що протокол про адміністративне правопорушення, висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння відносно ОСОБА_1 складені із дотриманням вимог закону, що підтверджено матеріалами справи. Підстави для допиту інспектора поліції, лікаря – нарколога місцевим судом також не встановлені, на такі не посилалась сторона захисту.

Окрім цього, такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом та письмовими доказами є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не дали скористатися правом на отримання правової допомоги при проведенні освідування. Так, як убачається з письмових доказів, ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені, при цьому, вказане зафіксовано і на відеоматеріалі, де працівники поліції діяли чітко у відповідності до закону: роз`яснили ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, у тому числі право на те, що ОСОБА_1 може скористатися послугами адвоката.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 працівники поліції зупинили безпідставно, тому подальші їх дії є незаконними, апеляційний суд до уваги не бере, відтак, відхиляючи доводи в цій частині, апеляційний суд вважає правильними та обґрунтованими висновки місцевого суду щодо того, що проходження особою, на вимогу поліцейського, огляду на стан наркотичного сп`яніння та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, жодним чином не пов`язане з причиною зупинки транспортного засобу, за кермом якого перебувала особа, яка керувала автомобілем.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог за п. 2.9 «а» ПДР; що винуватість ОСОБА_1 у скоєнні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким у постанові дана правильна оцінка; що адміністративне стягнення накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з дотриманням приписів ст. ст. 33 - 35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й належить до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за перебування за кермом транспортного засобу у стані наркотичного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.

На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодними чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану адвокатом Свидою О. Г., апеляційну скаргу без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                              
                                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Свида О. Г., залишити без задоволення. 

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН