УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/6265/13-ц Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І. 
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого          Павицької Т.М.,
суддів                 Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/6265/13-ц за заявою акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа поважними, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Укрисиббанк» на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2024 року, постановлену під головуванням судді Мокрецького В.І. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :
У жовтні 2023 року АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду із заявою, у якій просило визнати причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа поважними та поновити пропущений строк для повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа №278/6265/13-ц від 26.05.2014, що видав Житомирський районний суд Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11056583000 від 13.010.2006 в розмірі 18 452 долари США, що еквівалентно 155 211,94 грн та складається із суми заборгованості по кредиту – 14 372,77 дол США, що еквівалентно 114 881,55 грн., із суми заборгованості по процентам – 4079,23 дол США, що еквівалентно 32 605,29 грн., із суми заборгованості по пені за прострочення сплати кредиту – 608,75 дол США, що еквівалентно 4865,74 грн та із суми заборгованості по пені за прострочення сплати процентів – 357,73 дол США, що еквівалентно 2859,36 грн., а також судового збору у розмірі 776,05 грн та видати дублікат вказаного виконавчого листа.
В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2014 року у справі №278/6265/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11056583000 від 13.010.2006 в розмірі 18 452 долари США, що еквівалентно 155 211,94 грн і складається з суми заборгованості по кредиту – 14 372,77 дол США, що еквівалентно 114 881,55 грн., з суми заборгованості по процентам – 4079,23 дол США, що еквівалентно 32 605,29 грн., з суми заборгованості по пені за прострочення сплати кредиту – 608,75 дол США, що еквівалентно 4865,74 грн та з суми заборгованості по пені за прострочення сплати процентів – 357,73 дол США, що еквівалентно 2859,36 грн., а також в дольовому порядку 1552,11 грн на відшкодування судового збору, тобто з кожного по 776,05 грн. Зазначає, що на виконання зазначеного судового рішення 26.05.2014 були видані виконавчі листи №278/6265/13-ц щодо боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказує, що виконавчий лист №278/6265/13-ц щодо боржника ОСОБА_1 направлено на примусове виконання до відділу ДВС Житомирського районного управління юстиції, яким відкрито виконавче провадження №43461140. Стверджує, що згідно відомостей із автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що 17.04.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Однак зазначає, що копії процесуальних документів та оригінал виконавчого листа на адресу стягувача не надходили.
Вказує, що АТ  «УкрСиббанк» неодноразово, а саме: 23.02.2019, 15.06.2020, 20.07.2021 та 10.02.2022 зверталося до органу виконавчої служби із запитами про місцезнаходження виконавчого листа щодо боржника  ОСОБА_1 , проте відповідей на адресу банку не надходило. Зазначає, що лише 30.08.2023 банку було надіслано відповідь про завершення виконавчого провадження і його знищення. Вказує, що судове рішення від 03.02.2014 до тепер не виконано через втрату оригіналу виконавчого листа №278/6265/13-ц щодо боржника ОСОБА_1 , АТ «УкрСиббанк» позбавлений можливості повторно пред`явити виконавчий лист до виконання в межах встановленого строку не з власної вини, тому вважає, що є підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та для видачі його дубліката.
Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2024 року у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» про визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа поважними, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції АТ «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву АТ «УкрСиббанк» задовольнити в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, заявник не цікавився ходом виконавчого провадження, оскільки АТ «УкрСиббанк» неодноразово направлялися запити до органів виконавчої служби про встановлення місцезнаходження виконавчого листа. Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано відсутності доказів, що саме виконавчий лист №278/6265/13-ц від 26.05.2014 щодо боржника ОСОБА_1 направлено за номером відправлення: 215600426655, а також відсутності доказів про вручення. Вказує, що в результаті службового розслідування АТ «УкрСиббанк» було встановлено, що за період 17.04.2019 по теперішній час оригінал виконавчого листа №278/6265/13-ц від 26.05.2014 на жодну адресу банку не надходив. Вважає, що виконавчий документ було втрачено саме з вини ДВС, оскільки якби ДВС надав відповідь на запит у 2019 році, банк мав би можливість перевірити чи дійсно органи державної виконавчої служби направили на адресу банку оригінал постанови про повернення виконавчого документу стягувачу з оригіналом виконавчого документу та не пропустити строк на пред`явлення. Посилається на ч. 4 п. 10-2 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VІІІ та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений. Зазначає, що через карантинні умови та введення воєнного стану, які є форс-мажорними обставинами АТ «УкрСиббанк» має право на поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу їх дублікатів. Вказує, що банк намагався встановити місцезнаходження виконавчих документів з 2019 року, однак першу відповідь від органів виконавчої служби банк отримав на черговий запит лише у жовтні 2023 року.
Зазначає, що чинні норми права не містять положень щодо надання доказів втрати оригіналу виконавчого листа. Вказує, що належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого документу стягувачу разом з направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Вважає, що стягувач АТ «УкрСиббанк» в порядку ЦПК України та ЗУ «Про виконавче провадження» має право на виконання судового рішення, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Враховуючи викладене просить скасувати ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву АТ «УкрСиббанк» задовольнити в повному обсязі.
11 березня 2024 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що про закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа, стягувачу було відомо 23.05.2019. Вказує, що заявником не доведено належним чином направлення запитів на адресу ДВС з 2019 по 2022 включно. Стверджує, що стягувач активізував свої дії по отриманню дубліката виконавчого листа достеменно знаючи, що вже знищено виконавче провадження і буде відсутня можливість перевірити його твердження. Зазначає, що заявник не вживав реальних дій, щоб з`ясувати місцезнаходження виконавчого листа, не оскаржував бездіяльність органу ДВС на ненадання відповідей на запити.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2014 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11056583000 від 13.010.2006 в розмірі 18 452 долари США, що еквівалентно 155 211,94 грн і складається з суми заборгованості по кредиту – 14 372,77 дол США, що еквівалентно 114 881,55 грн., з суми заборгованості по процентам – 4079,23 дол США, що еквівалентно 32 605,29 грн., з суми заборгованості по пені за прострочення сплати кредиту – 608,75 дол США, що еквівалентно 4865,74 грн та з суми заборгованості по пені за прострочення сплати процентів – 357,73 дол США, що еквівалентно 2859,36 грн., а також в дольовому порядку 1552,11 грн на відшкодування судового збору, тобто з кожного по 776,05 грн.
28.05.2014 постановою старшого державного виконавця ВДВС Житомирського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №43461140 за виконавчим листом №278/6265/13-ц, виданий Житомирським районним судом Житомирської області 20.03.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 155 987,99 грн заборгованості за кредитом.
З відомостей із автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження №43461140 щодо ОСОБА_1 завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу. Дата виконавчої дії – 17.04.2019.
Акціонерне товариство «УкрСиббанк» неодноразово, а саме: 23.05.2019, 15.06.2020, 20.07.2021, 10.02.2022 та 19.07.2023 зверталося до державної виконавчої служби з клопотаннями щодо місцезнаходження виконавчого документа, у яких просив надати інформацію щодо місцезнаходження виконавчого листа №278/6265/13-ц, що підтверджується самими клопотаннями та підтвердженнями факту їх відправки.
Листом №42825/5.2-23/вх.37713/5.2-23 від 16.08.2023 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області повідомило АТ «Укрсиббанк» про те, що на виконанні у Житомирському ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №43461140 з примусового виконання виконавчого листа №278/6265/13-ц від 20.03.2014 виданого Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 155 987,99 грн заборгованості за кредитом.
Повідомлено, що 17.04.2019 зазначене виконавче провадження було завершено на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу та виконавчі листи були направлені на адресу ПАТ «УкрСиббанк», а саме: м. Харків, проспект Московський, 60. Також вказано, що матеріали зазначеного вище виконавчого провадження знищено за термінами їх зберігання. Також зазначено, що виконавчий лист повторно не надходив та на примусовому виконанні у відділі не перебуває.
Окремо повідомлено, що згідно номенклатури справ поштових відправлень за квітень 2019 року Житомирського ВДВС у Житомирському районі вбачається, що виконавчий лист направлений АТ «Укрсиббанк» (м. Харків) рекомендованою поштою, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 17.04.2019 (номер відправлення: 215600426655), однак відстежити отримання належним адресатом вказаного відправлення не вбачається можливим, оскільки така інформація на сайті АТ «Укрпошта» на даний час відсутня. 
З довідки АТ «Укрсиббанк» №21-1-23/б/н від 11.09.2023 вбачається, що оригінал виконавчого листа №278/6265/13-ц, виданого Житомирським районним судом Житомирської області 20.03.2014 з 14.04.2019 по теперішній час на жодну адресу банку не надходив.
Відповідно до листа Житомирського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №107381 від 13.12.2023, за період з 2019 року по 2022 роки будь-яких клопотань з приводу встановлення місцезнаходження виконавчого листа №278/6265/13-ц від 20.03.2014, виданого Житомирським районним судом Житомирської області, до відділу не надходило. 
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що після повернення виконавчого документа стягувачу він мав бути пред`явлений до виконання у строк до 17.04.2022, однак, протягом зазначеного строку стягувач АТ «УкрСиббанк» не вжив всіх належних заходів щодо встановлення місцезнаходження виконавчого листа та повторного пред`явлення його до виконання. З травня 2019 року банку достеменно було відомо про завершення виконавчого провадження №43461140, однак у подальшому протягом майже чотирьох років він лише направляв раз на рік запити до виконавчої служби. Жодних поважних причин, а саме - об`єктивних, непереборних обставин, які б перешкоджали йому вчинити такі дії, заявником не наведено. Будь-яких реальних перешкод для цього у стягувача не було. З огляду на те, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання судом не поновлено, тому відсутні й підстави для задоволення заяви банку про видачу дубліката виконавчого листа.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 вказаного Закону в редакції, чинній на момент набрання рішенням законної сили, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.
Згідно зі статтею 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Отже, дублікат виконавчого листа може видаватись у випадках втрати його оригіналу в межах строку пред`явлення його до виконання.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.
Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.
Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.
Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування (постанова Верховного Суду у справі №166/1472/18 від 23.10.2019).
Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду зробленого у постанові по справі №2-461/09 від 02.06.2020, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад: 1) верховенства права; 3) законності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження.
Основоположний принцип верховенства права визнається одним із фундаментальних та непорушних ідеалів сучасних демократій, якого мають дотримуватися усі без винятку інституції громадянського суспільства.
У своєму рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Принцип законності вимагає, аби під час виконавчого провадження виконавець неухильно додержувався вимог Конституції України, цього Закону, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Виконавець зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено провести виконавче провадження та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.
Така засада виконавчого провадження як справедливість, неупередженість та об`єктивність означає наступне. Принцип справедливості є важливим в усіх сферах юридичної діяльності - як у нормотворчості, так і при примусовому виконанні рішення в процесі виконавчого провадження. Принцип справедливості конкретизується у інших принципах, наприклад, у принципі рівності. Суть справедливості полягає у послідовому (тобто неупередженому, об`єктивному) застосуванні виконавцем положень і норм Закону України «Про виконавче провадження». Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18).
У свою чергу, на стягувача, як сторону виконавчого провадження, покладається обов`язок контролю за дотриманням ним строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Як вбачається з матеріалів справи рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2014 року набрало законної сили 14 лютого 2014 року. Заяву про відкриття виконавчого провадження було подано стягувачем 26 травня 2014 року.
З відомостей із автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження №43461140 щодо ОСОБА_1 завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи повернуто стягувачу. Дата виконавчої дії – 17.04.2019.
При зверненні до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання заявник посилався на те, що банк неодноразово, а саме: 23.05.2019, 15.06.2020, 20.07.2021, 10.02.2022 та 19.07.2023 звертався до державної виконавчої служби із клопотаннями щодо місцезнаходження виконавчого документа, у яких просив надати інформацію щодо місцезнаходження виконавчого листа №278/6265/13-ц, проте відповідь була надана лише 16.08.2023. 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ПАТ «УкрСиббанк» з травня 2019 року було відомо про завершення виконавчого провадження №43461140 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», що підтверджується клопотанням №475/19 від 23 травня 2019 року.
Відтак, з 23 травня 2019 року ПАТ «УкрСиббанк» мав можливість дізнатися про хід виконавчого провадження та вживати заходів спрямованих на отримання інформації щодо здійснення виконавчих дій, а також інформації щодо місцезнаходження виконавчого документа.
Матеріали справи свідчать про те, що заявник неодноразово звертався до органів державної виконавчої служби із запитами щодо місцезнаходження виконавчих документів, разом з тим колегія суддів звертає увагу на те, що не отримавши відповіді на запит щодо місцезнаходження виконавчих документів від 23.05.2019, заявник повторно звернувся до виконавчої служби лише через рік – у червні 2020 року.
В подальшому, заявник, не отримавши відповіді на запит щодо місцезнаходження виконавчих документів від 15.06.2020, повторно звернувся до виконавчої служби знову лише через рік – у липні 2021 року.
Також, не отримавши відповіді на запит щодо місцезнаходження виконавчих документів від 20.07.2021, повторно звернувся до виконавчої служби у лютому 2022 року.
В подальшому, не отримавши відповіді на запит щодо місцезнаходження виконавчих документів від 10.02.2022, повторно звернувся до виконавчої служби у липні 2023 року.
І лише отримавши лист №42825/5.2-23/вх.37713/5.2-23 від 16.08.2023 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області про те, що матеріали виконавчого провадження знищено за термінами їх зберігання, ПАТ «УкрСиббанк» у жовтні 2023 року звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів.
Колегія судів звертає увагу на те, що ПАТ «УкрСиббанк» було відомо про завершення виконавчих проваджень - 17.04.2019 і про те, що строк повторно пред`явлення виконавчих листів встановлений до 17.04.2022, разом з тим звернувся до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів – 25.10.2023, тобто поза межами строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, посилаючись лише на неотримання відповідей із виконавчої служби, при цьому бездіяльність державних виконавців з не надання йому відповіді протягом майже чотирьох років заявник не оскаржував.
Таким чином, заявником не наведено підстав, за яких він був позбавлений можливості дізнатись про хід виконавчого провадження та про місцезнаходження виконавчих документів з моменту його відкриття і до квітня 2022 року. 
Представником ПАТ «УкрСиббанк» також не обґрунтовано причин невжиття заходів, спрямованих на отримання інформації щодо здійснення виконавчих дій у період з 17 квітня 2019 року по 17 квітня 2022 року та місцезнаходження виконавчого документа.
Сам по собі факт втрати виконавчого документа при пересилці їх стягувачу у 2019 році разом з постановою про його повернення не свідчить про поважність причин пропуску строку для їх повторного пред`явлення до виконання.
Таким чином, заявником не наведено причин, які є поважними та давали б підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та не надано таких доказів.
В апеляційній скарзі як поважність причин пропуску пред`явлення виконавчого документу до виконання заявник просив врахувати, що з 11 березня 2020 року на території України були фактичні та юридичні обмеження, пов`язані з карантинними заходами, розпочаті на підставі постанови Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19». Крім того, посилався на те, що з 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено режим воєнного стану. Вважає зазначені обставини форс-мажорними, які є підставами для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Разом з тим, посилання заявника на п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, за яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення, колегія суддів вважає помилковим, оскільки питання тривалості та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу врегульовано нормами Закону України «Про виконавче провадження», які відносяться до норм матеріального права та відповідно не регулюються нормами ЦПК.
Норми ст. 433 ЦПК в даному випадку є відсилочними та за своїм змістом не є тими процесуальними нормами на які поширюються вимоги Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України.
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який продовжується.
Безумовно, що воєнний стан в Україні створює перешкоди для реалізації своїх прав.
Запровадження воєнного стану є підставою, яка повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення строків.
Разом з тим, посилання заявника на запровадження воєнного стану в України, як на підставу для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, колегія суддів відхиляє, оскільки судом не встановлено обставин, що перешкоджали позивачу через запровадження в Україні воєнного стану своєчасно звернутися до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа в межах строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, тобто до 17 квітня 2022 року.
Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду у встановлені строки через запровадження такого стану, на переконання колегії суддів, не можна вважати поважною причиною для безумовного поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущений, оскільки з початком запровадження військового стану визначені ЗУ «Про виконавче провадження» строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану колегія суддів відхиляє, оскільки заявник не вживав активних дій щодо реалізації своїх прав як стягувача у виконавчому провадженні з моменту отримання права вимоги ще у 2019 році.
Крім того, доводи апелянта про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущений спростовується поданою ним заявою, у якій банк просить визнати причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа поважними та поновити пропущений строк для повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа №278/6265/13-ц від 26.05.2014.
Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.
Колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання вимог процесуальної форми є важливою гарантією захисту прав та передумовою ухвалення законного й обґрунтованого рішення. Разом з тим надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття очевидно несправедливого рішення.
Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням» статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).
Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для всіх суб`єктів права, у тому числі для суб`єктів цивільних правовідносин.
Ця вимога ґрунтується на нормах статей 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт «і» статті 3 ЦК). Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є по суті нормами прямої дії. Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2024 року у справі №295/434/22 (провадження №61-10948св23).
Пунктом 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аналіз пункту 17.4. розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі №201/4043/19-ц, від 09 лютого 2022 року у справі №757/14604/20-ц, від 06 листопада 2019 року у справі №2-1053/10, від 23 вересня 2020 року у справі №127/2-3538/10.
У постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11 (провадження №61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі №643/20898/13-ц, від 23 червня 2021 року у справі №2-162/12.
Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що строк для пред`явлення виконавчого листа про видачу дубліката якого просить заявник, закінчився і підстав для його поновлення як судом першої інстанції так і колегією суддів не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення заяви АТ «УкрСиббанк».
Посилання заявника на те, що рішення суду залишається не виконаним є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися, однак визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа поважними, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.
Враховуючи те, що видача дубліката виконавчого документа є похідною вимогою до вимоги про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у поновленні якого відмовлено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого документа стягувачу.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та є обґрунтованими.
Враховуючи положення ст. 375 ЦПК України, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складення повного судового рішення 14 березня 2024 року.

Головуючий 
Судді