ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 березня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/4848/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Малиш Н.І., Шлай А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.08.2023 року, суддя суду першої інстанції Прудивус О.В., прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/4848/23 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві   про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:
– визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 30.01.2023 №  084050013745 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
–  зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до загального страхового стажу період роботи в МП «Схід» ЗПО «Абразивний комбінат» з 20.09.1991 по 02.08.1995 та період навчання в ТУ № 3 м. Запоріжжя з 01.09.1980 по 15.07.1982, у зв`язку з чим, призначити позивачу пенсію за віком з 18.02.2023 відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що у неї наявний необхідний стаж для призначення пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 23.01.2023 позивач звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням від 30.01.2023 №  084050013745 відповідач відмовив у призначенні пенсії відповідного виду через відсутність у неї необхідного обсягу загального страхового стажу. Зокрема, до загального страхового стажу позивача не був включений період її роботи в МП «Схід» ЗПО «Абразивний комбінат» з 20.09.1991 по 02.08.1995, оскільки запис про звільнення завірено печаткою зразка УРСР, та період навчання в ТУ № 3 м. Запоріжжя з 01.09.1980 по 15.07.1982, оскільки відповідний запис внесений некоректно.   
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.08.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1  було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.  Києві від 30.01.2023 №  084050013745 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м.  Києві зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період роботи в МП «Схід» ЗПО «Абразивний комбінат» з 20.09.1991 по 02.08.1995 та період навчання в ТУ № 3 м.  Запоріжжя з 01.09.1980 по 15.07.1982, у зв`язку з чим призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня звернення за пенсією відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки остання не має  достатній страховий стаж.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 23.01.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон України від 09.07.2003 №  1058-IV).
За правилами екстериторіальності заява позивача та додані до неї документи були передані на розгляд відповідачу.
Рішенням від 30.01.2023 № 084050013745 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV (а.с.13). 
Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії відповідач зазначив, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка) та даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж позивача складає 28 років 4 місяці 18 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До загального страхового стажу не враховано період роботи позивача з 20.09.1991 по 02.08.1995 згідно з трудовою книжкою серія НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою зразка УРСР.
Не погоджуючись із рішенням відповідача від 30.01.2023 № 084050013745 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 №  1058-IV, остання звернулась на урядову «гарячу лінію» Пенсійного фонду України.
Листом від 08.05.2023 № 7071-6556/Щ-02/3-0800/23 відповідач зазначив, що звернення позивача на урядову «гарячу лінію» Пенсійного фонду України ним розглянуто. Також відповідач зауважив, що до загального страхового стажу не враховано період роботи позивача в МП «Схід» ЗПО «Абразивний комбінат» з 20.09.1991 по 02.08.1995 (запис про звільнення завірено печаткою зразка УРСР) та період навчання в ТУ № 3 м. Запоріжжя з 01.09.1980 по 15.07.1982 (некоректно внесено запис). У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідачем було прийнято оскаржуване рішення від 30.01.2023 № 084050013745 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV.
Не погодившись з вказаним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача   про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу – є протиправним та підлягає скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних  послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року – не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року – не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року – не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року – не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року – не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року – не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року – не менше 35 років.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637).
Так, відповідно до п. 1 Порядку № 637,  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком були висновки відповідача про відсутність у останньої необхідного страхового стажу та не врахування періоду роботи позивача в МП «Схід» ЗПО «Абразивний комбінат» з 20.09.1991 по 02.08.1995 (запис про звільнення завірено печаткою зразка УРСР) та період навчання в ТУ № 3 м. Запоріжжя з 01.09.1980 по 15.07.1982 (некоректно внесено запис).
Як вбачається з трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 ,  остання у період з 20.09.1991 по 02.08.1995 працювала в МП «Схід» ЗПО «Абразивний комбінат» на посаді прасувальниці (записи № 5  – № 6). Назва підприємства відповідає зазначеній назві на печатці, якою такі записи засвідчені.
Що стосується посилань пенсійного органу на те, що запис про звільнення завірено печаткою зразка УРСР, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені відповідачем неточності не спотворюють фактичні дані та не перешкоджають встановити наявність  страхового стажу у позивача, суд доходить висновку, що матеріали справи містять належні та достатні докази, що підтверджують наявність у позивача права на зарахування до її загального страхового стажу період роботи в МП «Схід» ЗПО «Абразивний комбінат» з 20.09.1991 по 02.08.1995.
Що стосується наявності правових підстав для зарахування до загального страхового стажу позивача періоду його навчання в ТУ № 3 м. Запоріжжя з 01.09.1980 по 15.07.1982, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до п. «д» ч. 1  ст.    56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Крім того, згідно п. 8 Порядку № 637  час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Як вбачається з трудової книжки серія НОМЕР_1 , позивач до початку своєї трудової діяльності навчалась в ТУ № 3 м. Запоріжжя з 01.09.1980 по 15.07.1982 (а.с.10).
Також, з матеріалів справи вбачається, що з метою отримання додаткових документів на підтвердження факту навчання в ТУ №  3 м. Запоріжжя з 01.09.1980 по 15.07.1982 позивачем були направлені відповідні звернення до Архівного управління Запорізької міської ради та Державного навчального закладу «Запорізьке вище професійне училище моди і стилю».
У порядку реагування на звернення позивача Архівне управління Запорізької міської ради надало їй архівну довідку від 03.01.2023 № 04-25/Щ-07, за змістом якої документи Запорізького виробничого швейного об`єднання ім. 60-річчя Радянської України на зберігання до Архівного управління Запорізької міської ради не надходили, у зв`язку з чим, надати позивачу відомості про стаж та нарахування заробітної плати не видається за можливе.
Листом від 22.02.2023 № 06-05/26 «Про підтвердження періоду навчання» Державний навчальний заклад «Запорізьке вище професійне училище моди і стилю» поінформував позивача, що підтвердити період її навчання з 01.09.1980 по 15.07.1982 також неможливо через відсутність записів про навчання в архівних справах Технічного училища № 3 м.  Запоріжжя (книга наказів про контингент учнів (зарахування) за 1980 р., книга наказів про контингент учнів (відрахування) за 1982 р., поіменна книга за 1980-1982 рр.) та через відсутність (нестачу) журналу обліку видачі дипломів про присвоєння робітничих кваліфікацій за 1982 рік відповідно до опису справ з особового складу (а.с.18).
Також у листі від 22.02.2023 № 06-05/26 «Про підтвердження періоду навчання» Державний навчальний заклад «Запорізьке вище професійне училище моди і стилю» зазначив, що архівні справи з особового складу учнів філіалу ТУ № 3 м. Запоріжжя не передавались на зберігання до закладів освіти, правонаступником яких на сьогодні є ДНЗ «Запорізьке ВПУМС» (а.с.18).
З огляду на викладені обставини, враховуючи об`єктивну неможливість надання, окрім трудової книжки, додаткових документів на підтвердження факту навчання в ТУ №  3 м. Запоріжжя з 01.09.1980 по 15.07.1982, а також виходячи з виключного пріоритету трудової книжки перед іншими документами для визначення загального страхового стажу, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до загального страхового стажу позивача періоду його навчання в ТУ № 3 м. Запоріжжя з 01.09.1980 по 15.07.1982.
В свою чергу, з урахуванням вказаних періодів роботи, страховий стаж позивача перевищує 30 років, а тому  остання відповідає вимогам ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що зумовлює правомірність зобов`язання відповідача призначити їй пенсію за віком.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.08.2023 року в адміністративній справі №280/4848/23– залишити без змін.
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай