Справа № 759/17435/23	 	 	 	     Головуючий у І інстанції Поплавська О.В.	
Провадження №  33/824/177/2024	 	 	 	     Доповідач Дрига А.М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
22 січня 2024 року                                                                                                 м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Дрига А.М., за участю захисника, розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кенц Р.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року щодо  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зі стягненням судового збору на користь держави.
Відповідно до постанови судді, ОСОБА_1 27.08.2023 року приблизно о 23:00 в м. Києві по Гостомельському шосе 1/1, керував транспортним засобом «Renault CLIO» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку зі згоди водія проводився із застосуванням газоаналізатора «Драгер» Alcotest 6820, що підтверджується тестом №2556, результат якого позитивний 0,35%, чим порушив п.2.9 «а» ПДР.
Не погоджуючись з постановою судді, захисник Кенц Р.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та постановити нову постанову, якою закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Свої апеляційні вимоги захисник обґрунтовує тим, що як вбачається з відео нагрудної камери, працівник поліції вказав, що у разі незгоди з оглядом на місці зупинки, ОСОБА_1 може пройти огляд в закладі охорони здоров`я, де буде використано таким самий прилад, також зазначив, що може відбиратися сеча для аналізу, але покаже трішки більше, отже працівники поліції здійснювали тиск на ОСОБА_1 з метою прийняття негайного рішення щодо проведення огляду і його змусили, вводячи в оману, погодитися з результатами огляду на місці. 
Також захисник зазначає, що мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг на літр видихаємого повітря, що становить згідно таблиці перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і видихаємому повітрі 0,5 проміле. Отже, на думку захисника, враховуючи, що вимога до вмісту алкоголю в крові з показником 0,2 проміле визначена підзаконним нормативно-правовим актом, а міжнародним договором визначено допустимий рівень в 0,5 проміле, то застосуванню підлягають норми міжнародного договору, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення.     
Крім того, захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року. 
Перевіривши причини пропуску строку апеляційного оскарження, зважаючи на пропуск строку на апеляційне оскарження в один день, вважаю за необхідне поновити захиснику строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року.
Заслухавши думку захисника, який підтримав  апеляційну скаргу, перевіривши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції дані вимоги закону у повній мірі було дотримано.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Згідно п.2.9 (а) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
За наслідками перевірки рішення суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, судом належним чином були досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та обґрунтовано визнав            ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зокрема, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, підтверджується фактичними даними, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №524267від 27 серпня 2023 року, (а.с.1); роздруківці приладу «Драгер» з результатом 0,35%; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.3); розписці ОСОБА_1 про залишення транспортного засобу (а.с.4); направленні  на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.5); відеозаписі з нагрудної камери поліцейського (а.с.8).  
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні. 
З переглянутого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 добровільно погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», з його результатами погодився.  Будь-яких порушень при проведенні огляду ОСОБА_1 а стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» не встановлено. Доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівники поліції здійснювали тиск на ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.   
Зокрема, згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляд справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже,  ОСОБА_1 , який реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Також є безпідставними твердження захисника про те, що мінімальна межа вмісту алкоголю для визначення стану алкогольного сп`яніння згідно норм міжнародного права повинна становити 0,25 мг на літр видихаємого повітря, що становить згідно таблиці перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і видихаємому повітрі 0,5 проміле.
Так, у ст. 8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, з доповненнями, внесеними Європейською угодою від 01 травня 1971 року, міститься норма про те, що у національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках - в повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг на літр повітря, що видихається.
У даному випадку вказана норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким, на думку авторів Конвенції, настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25‰ у повітрі, що видихається, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові - 0,2 ‰.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження  захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 складу  адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді першої інстанції матеріалів справи про адміністративне правопорушення, та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення   ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що судом першої інстанції було прийнято законне і обґрунтоване рішення щодо винуватості   ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з наведенням обґрунтованої мотивації прийнятого рішення.
З урахуванням викладеного, постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника щодо її скасування - без задоволення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
 
П О С Т А Н О В И В:
Поновити захиснику Кенц Р.І. строк на апеляційне оскарження постанови судді Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року.
Апеляційну скаргузахисника Кенц Р.І. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.                                                                                                                             
Постанову суддіСвятошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2023 року щодо ОСОБА_1   - залишити без змін. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.       

 
 Суддя                                                                                А.М. Дрига