П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/86/22	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року (суддя Марин П.П., м. Одеса, повний текст рішення складений 12.09.2022) по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

31 грудня 2021 року ГУ ДПС у Вінницькій області звернулося до адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з фізичної особи суму податкової заборгованості у розмірі 142279,78 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням відповідачка подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог податкового органу відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що з матеріалів справи не вбачається, що позивач направляв на адресу відповідача податкове повідомленням-рішенням форми "Ф" від 15.04.2021 року №0148158-2403-1551 на суму 142279,78 грн., а з долученої до матеріалів справи копії зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення (податкового повідомлення-рішення №0148158-2403-1551 від 15.04.2021) не вбачається а ні дати направлення, а ні змісту такої відправки та результати про вручення листа. До того ж, з податкового повідомлення-рішенням форми "Ф" від 15.04.2021 року №0148158-2403-1551 на суму 142279,78 грн. не зрозуміла сума заборгованості по податковому зобов`язанню, відсутня інформація щодо об`єкту, його площі та бази оподаткування. Тобто, податкове повідомлення-рішення не відповідає чинному законодавству, оскільки фактично складено із порушенням законодавства, не містить обов`язкової інформації, що передбачена ст. 266 ПК України (розрахунків суми податкового зобов`язання, інформації щодо об`єкту/об`єктів його площі та бази оподаткування).
Також апелянтка висловила свою незгоду із законністю податкового повідомлення-рішення №0148158-2403-1551 від 15.04.2021, адже за її переконанням податковий орган безпідставного нарахував суми заборгованості по податку на не житлові приміщення на його загальну площу, що міститься в ЄДР.
Обґрунтовуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянтка зазначила, що судом було розглянуто справу без її належного повідомлення, судом не направлялася на її адресу копію позовної заяви з додатками та процесуальних рішень суду.
Спираючись на правові висновки Верховного Суду, висловлені в ухвалі від 08.06.2022 у справі №303/4297/20, апелянтка висловила думку про відсутність повноважень у представника позивача, оскільки до позовної заяви не надано жодного документа (статуту, положення, трудового договору (контракту), посадової інструкції), який би засвідчував можливість підписанта Головного управління ДПС у Вінницькій області за правилами самопредставництва останнього, як і немає підтвердження того, що підписант є адвокатом. З матеріалів справи вбачається, що від імені Головного управління ДПС у Вінницькій області діяв представник - Бурка М.В, повноваження якого підтверджуються лише відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

Позивач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, фізична особа ОСОБА_1 є платником податків.
Згідно з картки особового рахунку платника податків за ОСОБА_1 рахується податкова заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів житлової нерухомості (а.с. 13).
Відповідно до вимог ст.ст.42, 59 ПК України, ГУ ДПС у Вінницькій області було сформовано та надіслано на податкову адресу ОСОБА_1 податкову вимогу №2448-50 від 15.02.2018, яка була повернута до податкового органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 17, 18).
Предметом стягнення даного спору є заборгованість ОСОБА_1 в сумі 142279,78 грн., яка складається з податку на нерухоме майно (нежитлове) – основний платіж 142279,78 грн., штрафні санкції та пеня – 0,00 грн.
Зазначена заборгованість утворилася внаслідок несплати за податковим повідомленням-рішенням №0148158-2403-1551 від 15.04.2021 року, яке було направлено за податковою адресою ОСОБА_1 (а.с. 15) та повернуто до податкового органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 16).
Оскільки визначена вищезгаданими ППР сума грошового зобов`язання набула статусу узгодженої, проте не сплачена у встановлені законодавством строки, ГУ ДПС у Вінницькій області було змушено звернулося до суду з даним адміністративним позовом про її стягнення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.
Рішення суду мотивовано тим, що узгоджена сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу та її розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
За приписами підпункту 14.1.153. пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України).
Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Згідно з пунктом 59.5. статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з пунктом 58.3 статті 58 ПК України (в редакції до 23.05.2020) податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Пункт 58.3. статті 53 ПК України змінено Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16 січня 2020 року №466-IX (набрав чинності з 23 травня 2020 року), викладено в такій редакції: "Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу".
Приписами статті 42 ПК України встановлено, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу (пункт 42.1)
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2).
У відповідності із пунктом 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Як вбачається з матеріалів справи, податкову вимогу форми "Ф" від 15.02.2018 №2448-50 направлено рекомендованим листом з повідомленням (а.с. 17, 18) на адресу місця проживання ОСОБА_1 згідно довідки ДРФО (а.с. 11).
Згадану вимогу повернуто до податкового органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 18).
Також з матеріалів справи вбачається, що податкове повідомлення-рішення від 15.04.2021 року №0148158-2403-1551 на суму 142279,78 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, також направлялося ГУДПС на податкову адресу ОСОБА_1 та було повернуто до податкового органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 14-16).
Отже, враховуючи правила, передбачені пунктом 42.5 статті 42 ПК України, згадані Вимога та ППР вважаються врученими ОСОБА_1 належним чином.
Таким чином колегія суддів погоджується з тим, грошове зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно на суму 142279,78 грн. набуло статусу податкового боргу.
Підпунктом 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено право контролюючих органів у випадках, встановлених законом, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг.
З урахуванням того, що узгоджена сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу, а її розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та беручи до уваги направлення податковим органом відповідачці податкової вимоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки заявленої суми заборгованості.
Доводи апеляційної скарги відповідачки про незаконність податкового повідомлення-рішення від 15.04.2021 року №0148158-2403-1551 на суму 142279,78 грн. не заслуговують на увагу, оскільки у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань. Адже оцінка податкового правопорушення має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 року по справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 року по справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 року по справі №804/8630/16.
Колегія суддів критично ставиться до міркувань апелянтки з приводу відсутності повноважень у представника позивача, що підписав позовну заяву з покликанням на правові висновки Верховного Суду, висловлені в ухвалі від 08.06.2022 у справі №303/4297/20, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин підлягають врахуванню висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не ухвалах.
Так, згідно частини третьої статті 55 КАС України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
В даному випадку позовна заява ГУДПС підписана представником Буркой М.В.
На підтвердження повноважень зазначеного представника до суду надано копію довіреності у порядку передоручення від 15.11.2021 (а.с. 6), а також витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно до якого Бурка М.В. має повноваження вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника (самопредставництво ДПС, Головного управління ДПС у Вінницької області, як відокремленого підрозділу ДПС) з правом посвідчення копій документів щодо повноважень, без права відмови, відкликання, визнання позову, відмови, відкликання апеляційних, касаційних скарг).
Тому, враховуючи наявність зазначених повноважень у представника Головного управління ДПС у Вінницької області, колегія суддів вважає, що позовна заява підписана особою, яка має право її підписувати.
Вказаний висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 31 січня 2023 року у справі №160/15934/21.
Твердженнями апеляційної скарги про несповіщення відповідачки про розгляд справи спростовуються супровідним листом від 10.05.2022 (а.с. 32-34), яким копії ухвали про відкриття провадження від 10.05.2022 та інформацію про процесуальні права та обов`язки було направлено на адресу відповідачки.
Надіслане рекомендоване повідомлення повернуто на адресу суду за закінченням терміну зберігання з відміткою "не проживає", що підтверджується відміткою на конверті (а.с. 30, 31).
Крім того, 12.05.2022 року Одеський окружний адміністративний суд на офіційному сайті суду розмістив оголошення, яким повідомив відповідачку ОСОБА_1 про наявність у провадженні суду адміністративної справи №420/86/22 за позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 142279,78 грн. (а.с.  27).
Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідачки не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга не містить належних, вагомих і обґрунтованих міркувань, чи доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ГУДПС або давали б підстави вважати інакше.
Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та прийняв рішення, яке ґрунтується на належній юридичній оцінці встановлених обставин справи із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Порушень процесуального закону, які призвели або могли б призвести до неправильного вирішення справи чи є обов`язковою підставою для скасування судового рішення не встановлено.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга відповідачки задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 статті 12, статті 257 та ч. 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач                                        В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                М.П.Коваль

Суддя                                        Ю.В.Осіпов