Справа № 299/2157/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        27 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        КОЖУХ О.А., СОБОЛОЯ Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 299/2157/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду від 25 липня 2023 року, головуючий суддя Кашуба А.В., -

встановив:

       06.04.2023 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяла адвокат Дидинська Б.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів мотивуючи таким.
Сторони з 16.10.2010 до 18.09.2020 перебували у шлюбі, в якому народилися: ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_3 і ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
Рішеннями Виноградівського районного суду від 18.09.2020:
у справі № 299/2724/20 шлюб між сторонами розірвано;
у справі № 299/2718/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2200,00 грн щомісячного на кожну дитину але не менше 50% прожиткового мінімуму, передбаченого для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2020 і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідач сплачує аліменти, однак, із часу їх присудження витрати на утримання дітей значно зросли внаслідок інфляції, зростання цін на продукти харчування, одяг тощо, раніше визначений розмір аліментів не забезпечує належного утримання дітей. Добровільно сплачувати більшу суму аліментів без рішення суду відповідач відмовляється.
Позивачка витрачає значні кошти на пальне, оскільки щодня возить дітей на автомобілі із села Підвиноградів до міста Виноградова до школи, на гуртки та на додаткові заняття.
Старша донька ОСОБА_5 двічі на тиждень займається з репетитором, оплата одного заняття становить 150,00 грн, що на місяць складає 1200,00 грн. Один раз на тиждень позивачка відвозить обох дітей на масаж для профілактики сутулості, один сеанс якого коштує 200,00 грн, щомісяця здійснює абонентську плату за мобільний зв`язок дітей по 200,00 грн. Дівчата займаються танцями у студії «Н`Ю АРТ», за період із жовтня 2020 року позивачка сплатила за це 16900,00 грн. Донька ОСОБА_5 навчається у Виноградівській мистецькій шкоді ім. Бели Бартока, оплата за 2022-2023 навчальний рік становить 2700,00 грн. Відвідування дітьми стоматолога стало позивачці у 4500,00 грн, придбання меблів у дитячу кімнату стало більш ніж у 51800,00 грн, ремонт - у 25000,00 грн.
Влітку 2021 позивачка організувала дітям відпочинок на морі у Болгарії, на що було витрачено 930,00 дол. США. Участі у оплаті відпочинку дітей відповідач не взяв, не дав також і дозволу на виїзд дітей за кордон із цією метою, у зв`язку з чим позивачка зверталась до суду та понесла судові витрати.
Майже щонеділі позивачка влаштовує дітям відпочинок (басейни, кінотеатр), що зумовлює витрати. Значні кошти витрачаються на придбання одягу для дівчат, що підтверджено чеками.
Матеріальне становище позивачки і дітей погіршилося, коштів позивачки на утримання дітей не вистачає. Тим часом, відповідач є працездатною молодою людиною, іншої сім`ї не має, працює за кордоном в Австрії водієм у фірмі за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач щомісячно отримує заробітну плату в середньому 1500,00-2000,00 євро, що підтверджується sms-повідомленнями, надісланими ним позивачці, у яких він просить надіслати йому свідоцтва про народження дітей, для того, щоб фірма, в якій він працює, здійснювала доплати на утримання дітей. Після розірвання шлюбу відповідач придбав легковий автомобіль. Крім того, він звернувся до суду по визнання права власності на 1/2 частину будинку, який вони побудували в шлюбі. 
Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 182, 184, 192 СК України та на інші положення законодавства щодо обов`язку батьків утримувати дітей, на міжнародно-правові норми щодо прав дитини, вказуючи на наявність підстав для збільшення розміру присуджених раніше з відповідача аліментів на утримання дітей, позивачка ОСОБА_1 просила збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання дітей до суми по 10000,00 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Виноградівського районного суду від 25.07.2023 позов задоволено частково:
змінено розмір аліментів на утримання дітей, які стягуються на підставі рішення Виноградівського районного суду від 18.09.2020 у справі 299/2718/20 з ОСОБА_2 на утримання двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
постановлено стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 4000,00 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття;
у задоволенні решти вимог позову відмовлено;
вирішено питання судових витрат.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Дидинська Б.М., оскаржила рішення суду в частині відмови в первісному позові як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до такого.
Суд не дав належної оцінки фактичним обставинам справи та наданим позивачкою доказам. Присуджені аліменти не покривають витрат, які позивачка щомісячно несе на утримання дітей, щоб діти були здорові, мали комфортні умови проживання, фізично і духовно розвивались.
Відповідач офіційно працевлаштований за кордоном в Австрії, працює тривалий час водієм на постійному місці роботи, де він працював задовго до війни, оформлений на роботі не як біженець. Відповідач близько п`яти років фактично живе в Австрії.
Коли розпочалась війна, в sms-повідомленнями відповідач просив позивачку надіслати йому свідоцтва про народження дітей для оформлення допомоги на них, оскільки фірма з цього року мала виплачувати грошову допомогу на дітей.
Суд необґрунтовано вважав недостатніми надані позивачкою докази про роботу відповідача, а той, своєю чергою, не зацікавлений надати договір про працевлаштування.
Відповідач зобов`язаний створити для дітей нормальні, комфортні умови для проживання, проте, після початку війни взагалі не приїжджає додому. Рішенням суду в порядку поділу спільного майна подружжя за відповідачем визнано право власності на половину житлового будинку та земельної ділянки, позивачці доводилося судовим порядком отримувати дозвіл батька на виїзд дітей за кордон, усі справи відповідача в суді ведуть адвокати, що свідчить про його фінансову спроможність оплачувати їхні послуги.
З часу присудження аліментів діти подорослішали їх потреби зросли, що потребує значно більших матеріальних витрат. Це свідчить про те, що матеріальне становище позивачки погіршується, визначена судом сума є недостатньою для утримання дітей.
Сторона просить рішення суду змінити, позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Нечаєв В.В., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, зокрема, що він не має стабільного доходу, офіційно не працевлаштований, оскільки після масового переселення громадян з України знайти роботу за кордоном стало важко навіть для громадян ЄС.
Sms-повідомлення, на яке посилається позивачка, не може бути об`єктивним і переконливим доказом офіційних стабільних доходів відповідача, позаяк з часу його відправлення минуло півтора роки і воно не підтверджує поточного стану справ. Крім того, зміст повідомлення свідчить про те, що відповідач зацікавлений в отриманні додаткового доходу для створення нормальних, комфортних умов для життя і розвитку дітей.
Позивачка не надала суду жодних нових документів і доказів, не навела по суті нових обставин порівняно з тими, що мали місце у справі, зокрема щодо роботи відповідача в Австрії та його заробітків, покращення його матеріального становища, не вживала заходів для отримання таких доказів. Так само відсутні докази про погіршення майнового стану позивачки.
Зважаючи на те, що витрати на дітей покладаються на обох батьків пропорційно, сума коштів на утримання двох дітей з обох батьків у 40000,00 грн є явно завищеною і свідчить про намір позивачки збагатитись за рахунок стягнутих з відповідача аліментів. Про зловживання позивачкою своїми правами також свідчить те, що вона зверталась до суду дев`ять разів з 2021 року по 2023 рік, отже, має матеріальну можливість оплачувати правничу допомогу та судовий збір. Поїздка позивачки з дітьми на море відбулася ще у 2021 році, тому не може свідчити про реальне матеріальне становище позивачки.
Відповідач живе і працює з кордоном в Австрії, що, втім, не свідчить про його високі доходи, адже проживання за кордоном, зокрема харчування, пальне, страхування, оплата послуг телефонного зв`язку є значно дорожчими ніж в Україні. 

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу із наведених позивачем підстав, у межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст.ст. 12, 13, ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Особа діє у цивільних, в тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування пред`явлених вимог лежить на позивачеві; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей та його виконання.

Встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16.10.2010 перебували в шлюбі та є батьками доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14, 15).

Рішеннями Виноградівського районного суду від 18.09.2020, які набрали законної сили 20.10.2020:
у справі № 299/2724/20 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований у Виконкомі Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області 16.10.2010 за актовим записом № 34, розірвано (а.с. 10-11);
у справі № 299/2718/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_7 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2200,00 грн щомісячного на кожну дитину але не менше 50% прожиткового мінімуму, передбаченого для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2020 і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12-13).

Після розірвання шлюбу між сторонами їхні діти проживають із позивачкою ОСОБА_1 за адресою:    АДРЕСА_2  (а.с. 1, 9 та ін.), відповідач ОСОБА_2  зареєстрований за адресою:    АДРЕСА_2 , водночас заочним рішенням Виноградівського районного суду від 22.06.2021 у справі № 299/2517/21 встановлено, що ОСОБА_2  мешкає за адресою:    АДРЕСА_3 (а.с. 19, 41-44). Діти перебувають на вихованні та утриманні матері.

За наявними у справі даними, зокрема:
позивачка ОСОБА_1 працює менеджером зі збуту у ТОВ «АВЕ Виноградово», її сукупний дохід за період з липня 2022 року по червень 2023 склав 192547,16 грн (а.с. 91);
ОСОБА_3 навчається у Виноградівській гімназії Виноградівської міської ради Закарпатської області, ОСОБА_4 навчається у Виноградівській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 8 (а.с. 20, 21);
обидві доньки відвідують хореографічні заняття у ГО «Студія Н`Ю АРТ», пов`язані з цим витрати з жовтня 2020 року по лютий 2023 року склали 16900,00 грн (а.с. 25-26);
ОСОБА_4 з вересня 2022 року навчається Виноградівській мистецькій школі ім. Бели Бартока, плата за навчання у 2022-2023 навчальному році визначена у 2700,00 грн (300,00 грн на місяць) (а.с. 27-28);
ПП ОСОБА_8 видала ОСОБА_1 накладну від 06.05.2022 б/н на меблі загальною вартістю 51800,00 грн (а.с. 24).

У справі містяться документи і матеріали, якими підтверджуються факти звернень по медичну допомогу та послуги для дітей, оплату позивачкою цих та інших послуг, ліків, товарів тощо, договір на туристичне обслуговування, що укладався ОСОБА_1 19.05.2021, світлини відремонтованої та умебльованої дитячої кімнати (а.с. 22, 23, 30-39, 41, 46-65).

Позивачка додала до своєї заяви також скріншот листування з відповідачем у месенджері (без фіксації дати листування), з якого вбачається, що відповідач працює в Австрії і просив позивачку передати йому свідоцтва про народження дітей із засвідченим перекладом, позивачка просила його збільшити розмір сплачуваних аліментів, на що відповідач не погодився, вказуючи на визначення розміру аліментів судом (а.с. 40).

Обидві сторони визнають факт цього листування, проте, таке не містить жодної конкретної інформації про місце роботи відповідача, його заробіток тощо. Будь-яких конкретних даних і доказів про місце роботи відповідача ОСОБА_2 , його доходи в справі немає, позивачка такі докази не подавала і клопотання про їх отримання судом, у тому числі, за наявності для того підстав - у порядку виконання іноземним судом доручення про правову допомогу не заявляла.

Доказів придбання відповідачем після розірвання шлюбу придбав легкового автомобіля позивачка суду не надала, про отримання судом таких доказів не клопотала. Право відповідача на поділ спільного майна колишнього подружжя та його реалізація самі по собі не впливають на розмір його аліментних зобов`язань перед дітьми.

У відзиві на позов (а.с. 77-81) відповідач ОСОБА_2 його вимоги визнав частково, а саме, щодо збільшення розміру стягуваних аліментів до 3000,00 грн на кожну дитину і заперечував проти заявленого позивачкою розміру аліментів. Зазначав, зокрема, що не має регулярного і стабільного доходу, тому сума у 20000,00 грн щомісячно є для нього надмірною, вказував на рівність обов`язку обох батьків утримувати дітей.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Регулювання сімейних відносин здійснюється СК України на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми за відповідних умов регулюються також нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ст.ст. 1, 2, 7, 8 СК України, ст. 3 ЦК України).

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:
зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);
поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);
забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ст. 6 ч. 2);
докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);
визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2);
визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом (ст. 31 ч. 1);
жодне в цій Конвенції не торкається будь-яких положень, які більшою мірою сприяють здійсненню прав дитини і можуть міститися: a) в законі Держави-учасниці, або b) в нормах міжнародного права, що діють щодо даної держави (ст. 41).

Відповідно до Конституції України, норм СК України, які узгоджуються з приписами Конвенції про права дитини:
кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);
мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);
батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);
за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);
розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;
мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (182 ч. 2).

У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин, дії батьків дитини мають бути добросовісними.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 ч. 1 СК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ст. 273 ч. 4 ЦПК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по зміну розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у зміненому розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Розмір прожиткового мінімуму у 2020 році (на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів) для дитини віком від 6 до 18 років становив від 2218,00 грн до 2395,00 грн, у 2023 році становить 2833,00 грн, а у 2024 становитиме 3196,00 грн.

Відтак право вимагати зміни (збільшення) розміру стягуваних аліментів не може заперечуватися як таке, адже стягнення аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, може не обмежуватися разовим здійсненням права на стягнення аліментів. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, щодо визначення розміру аліментів, яке не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вирішуючи відповідні вимоги, приймає рішення відповідно до закону, встановлених обставин справи, на підставі наявних доказів.

Із часу стягнення аліментів рішенням Виноградівського районного суду від 18.09.2020 у справі № 299/2718/20 і до моменту пред`явлення матір`ю дитини позову про збільшення розміру аліментів сплив достатньо значний час, а обставини, що мали значення для визначення розміру грошового утримання з батька для дитини, змінилися.

Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їх утримання, на забезпечення гармонійного розвитку, освіти, відпочинку дітей тощо, є загальнозрозумілими та сумнівів не викликають. Такими самими загальновідомими та загальнозрозумілими обставинами є те, що внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації до України та воєнних дій, які тривали на час пред`явлення позову та тривають на час судового розгляду справи, купівельна спроможність населення України значно знизилася, що має наслідком, серед іншого, додаткові матеріальні труднощі в забезпеченні належного утримання дітей.

Маючи на своєму утриманні дітей позивачка несе основний тягар як матеріального утримання дітей, так і їх виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дітей та організацію її життя. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дітей такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

Проте, самі по собі такі обставини не є достатніми для збільшення розміру стягуваних аліментів до рівня, заявленого в позові. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища одержувача аліментів як підстава для збільшення стягуваних аліментів до заявленого рівня повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність утримувати дітей з урахуванням одержання аліментів у попередньому розмірі, значно утруднює таке утримання тощо. Підстави для відповідного збільшення розміру аліментів і спроможність відповідача їх сплачувати підлягають доказуванню.

Пред`явивши вимогу про збільшення розміру стягуваних із відповідача на утримання дітей аліментів до суми у 10000,00 грн щомісячно на кожну дитину позивачка послалася на об`єктивне зростання витрат на утримання, виховання та розвиток дітей, на зміну її матеріального становища, на наявність у відповідача доходів, транспортних засобів тощо. Втім, при вирішенні позову підлягають врахуванню й інші обставини, що мають істотне значення в спорі. Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не подала суду доказів, які б вказували на наявність обставин, що впливають на прохане нею в заяві збільшення розміру аліментів.

Виходячи з викладеного, матеріальне становище одержувача аліментів змінилося, проте, не в такій мірі, що може мати наслідком визначене в заяві збільшення стягуваних з відповідача аліментів на утримання дітей. Позивачка ОСОБА_1 не наводила по суті в заяві підстав, за наявності яких можуть реально виникнути умови для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів до суми у 10000,00 грн на місяць на кожну дитину, і не довела наявності таких підстав, зокрема, істотного погіршення свого матеріального становища, а також покращення матеріального становища відповідача. Відповідні доводи позову ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

За наведених обставин слід констатувати, що у позивачки ОСОБА_1 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних на утримання дітей аліментів, що не заперечується по суті й відповідачем, ініціативна позиція якого щодо подальшої сплати аліментів на 3000,00 грн на кожну дитину є, з одного боку, його правом, з іншого - в сукупності з іншими матеріалами справи вказує на його фактичну спроможність надавати матеріальне утримання дітям на рівні, наразі вищому за мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину. Прав дітей і позивачки така позиція відповідача власне щодо участі в матеріальному утриманні дітей не порушує.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції враховував як доводи позивачки, так і заперечення відповідача, виходив зі спроможності відповідача забезпечити у визначених межах грошове утримання дітям, тому постановив стягувати в подальшому аліменти на кожну дитину в розмірі 4000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, чим розмір аліментів збільшено майже вдвічі. З урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту визначені судом першої інстанції аліменти протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який перевищує розмір відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дітей, покриватимуть частину витрат на дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей.

Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін., відповідатиме інтересам дитини, моральним засадам суспільства та принципам добросовісності і справедливості також вирішення питання про аліменти на дитину відповідно до положень ст.ст. 189, 190 СК України.

Щодо визначення судом першої інстанції розміру аліментів, які в подальшому належить стягувати на утримання дітей сторін, доводи апеляції з урахуванням конкретних обставин справи не спростовують правильності по суті рішення суду. Суд не мав належних і доведених підстав для збільшення аліментів до заявленого в позові розміру.

Відтак, суд першої інстанції з урахуванням результату виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, ухвалив правильне по суті рішення щодо розміру аліментів, які в подальшому належить стягувати на утримання дітей сторін, тому на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу позивачки слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду від 25 липня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді