П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/5634/23                   Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Руслана Миколаївна   
                           Суддя-доповідач -  Мацький Є.М.   
22 січня 2024 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Мацького Є.М. 
суддів:  Залімського І. Г.  Сушка О.О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 
В С Т А Н О В И В :
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

2. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 09.03.2021 Головним управлінням ДПС У Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №0072591-2404-0228, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно (нежитлова) в загальному розмірі 26560,97 грн. Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним з підстав того, що об`єкт нерухомості, який належить йому на праві власності, не є об`єктом оподаткування, оскільки відноситься до класу будівель сільськогосподарського призначення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

3.1. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 09.03.2021 №0072591-2404-0228 щодо нарахування ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 у розмірі 26560,97 грн.

3.2. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області  сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

3.3. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. (три тисячі гривень).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Головне управління ДПС у Вінницькій області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

5. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що за даними інформаційних баз ГУ ДПС у Вінницькій області у власності фізичної особи ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 обліковується з 23.09.2019 року об`єкт нежитлової нерухомості - нежитлові будівлі загальною площею 613,5 кв. м.

6. ГУ ДПС у Вінницькій області сформувало фізичній особі за допомогою програмного забезпечення ІС “Податковий блок”, системи “Облік платежів”, режиму “Плата за нерухомість” в автоматичному режимі податкове повідомлення-рішення за 2020 рік №0072591-24-04-0228 від 09.03.2021 в розмірі 26560,97 грн.

7. Розрахунок податку за 11 місяців 2020 року становить: 613,5*1%*4723:12*11= 26560,97 грн.

8. Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2020 рік визначена у розмірі 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2020 за 1 кв. м. загальної площі відповідно до рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 47 сесії 7 скликання від 26.06.2019 №1  "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Стрижавської селишної ради, на 2020 рік".

9. Критерієм використання будівель та споруд сільськогосподарських товаровиробників не за призначенням є відсутність у їх власника діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації.

10. За даними інформаційних баз ГУ ДПС у Вінницькій області фізична особа ОСОБА_1 з 26.03.2002 був зареєстрований фізичною особою - підприємцем. 13.10.2021 державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 припинив.

11. За даними інформаційних баз ГУ ДПС у Вінницькій області ОСОБА_1 у своїй підприємницькій діяльності мав зареєстровані КВЕДИ: 04.61 - Допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21- Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 45.11 - Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.31 - Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

12. Апелянт вважає, що оскільки абз. “ж” п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виключено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, то за об`єкти нерухомості, які класифікуються у класі 1271 ДК 018-2000, але не використовуються власником - сільськогосподарським товаровиробником для виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується на загальних підставах.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

13. Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, зокрема нежитлової будівлі, загальною площею 613,5 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

14. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності позивача на нерухоме майно зареєстроване 29.03.2019 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом на підставі договору дарування (а.с. 6-8). Описом об`єкту є нежитлові будівлі - свинарник №2"А2, тамбур-склад "а", тамбур-склад "а1".

15. ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення  №0072591-24-04-0228 від 09.03.2021 за платежем податок за нерухоме майно відмінне від земельних ділянок за 2020 в розмірі 26560,97 грн.

16. Позивач вважає спірне рішення протиправним, оскільки він є сільськогосподарським товаровиробником, а нежитлові будівлі, належні йому на праві власності, відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

17. Позивач вважає, що він підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а в розумінні абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто зайняті у процесі виробництва, переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації, про що неодноразово вказував Верховний Суд у постановах, зокрема, у справах №320/6752/16, №820/3707/17, №540/2206/19, №823/1751/17.

18. Правова позиція апелянта викладена в пунктах 4-12 цієї постанови.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

19. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

21. П.6.1 ст.6 ПК України визначено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

22. Згідно з статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

23. Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

24. При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

25. У підпункті 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

26. Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 вказаного Кодексу встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

27. За визначенням, наведеним у п.14.1.129-1 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості-будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; будівлі промислові та склади; будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

28. Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційної скарги колегія суддів виходить з такого.

29. Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

30. Підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, чинній на дату спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

31. Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

32. Отже, для застосування у спірних правовідносинах підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України необхідно з`ясувати, по-перше, що власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди), є сільськогосподарським товаровиробником, а по-друге, що об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

33. Згідно з Договором дарування від 29.03.2019, позивачу передано у власність нежитлові будівлі за адресою АДРЕСА_1 . Дане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, за цільвим призначенням відноситься до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.  

34. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності позивача на нерухоме майно зареєстроване 29.03.2019 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом на підставі договору дарування (а.с. 6-8). Описом об`єкту є нежитлові будівлі - свинарник №2"А2, тамбур-склад "а", тамбур-склад "а1".

35. Відповідно до ДК 018-2000, клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" включає, зокрема, будівлі свинарників.

36. Отже, нежитлові будівлі, належні позивачу на праві власності, свинарник №2"А2, тамбур-склад "а", тамбур-склад "а1", відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення.

37. З приводу того, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським виробником, то позивач вказує, що він здійснює діяльність з виробництва та переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції, вирощеної на земельних ділянках, призначених для цього, веде особисте селянське господарство та займається вирощуванням сільськогосподарських тварин.

38. Так, згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" №575-VI від 23.09.2008, виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

39. Згідно з Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, яка затверджена Наказом Державної Служби статистики України № 56 від 11.04.2016 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.05.2016 року №689/28819 органами місцевого самоврядування ведеться облік особистих селянських господарств, які здійснюють сільськогосподарське виробництво товарів.

40. Відповідно до виписки з погосподарської книги по Тростянецькій сільській раді Тиврівського району Вінницької області за 2020 - 2024 роки, обліковується домоволодіння ОСОБА_1 за кодом 1, місцезнаходження/адреса: АДРЕСА_2 . До складу господарства входять житловий будинок, 1980 року побудови, загальною площею 104.3 кв. м., три земельні ділянки загальною площею 1,6500 га, з яких 0,25 га - присадибна земельна ділянка з кадастровим номером 0524586800:02:007:0102, земельні ділянки з кадастровими номерами 0524586800:02:007:0103 та 0524586,800:02:007:0101, площею 0,3000 га, 1,1000 га - для ведення особистого селянського господарства. В господарстві також обліковується велика рогата худоба, свині, птиця, кролі (а.с. 9).

41. Договором про надання послуг від 03.04.2020, укладеного ОСОБА_1 та ФГ "Бондарук", в особі голови Бондарук Оксани Петрівни, визначена домовленість сторін про виконання польових робіт, пов`язаних з посівом сільськогосподарських культур, на земельних ділянках з кадастровими номерами 0524586800:02:007:0103 та 0524586,800:02:007:0101, площею 0,3000 га, 1,1000 га (а.с. 10-12).

42. Апелянт вважає, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, та відповідно на нього не поширюється пільга, передбачена підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

43. Відповідно до положень підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

44. Тобто, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу Спрощена система оподаткування, облік та звітність, тоді як у даному випадку, йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно).

45. Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

46. Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років №2238-III від 18.01.2001 року, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

47. Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

48. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові по справі №560/168/19 від 26.11.2020 року, у постанові по справі №820/3705/17 від 18.05.2021 року.

49. Верховний Суд розглядаючи подібну за предметом спору справу №540/2206/19, у постанові від 24.04.2020 року та вирішуючи питання щодо пільги фізичної особи, передбаченої підпунктом ж, зазначив, що на користь висновку, що нормою пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачена податкова пільга, у тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України №2628-VIII від 23.11.2018 року, підпункт ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено у новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

50. Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських виробників призначені для використання безпосередньо у сільськогоспдарській діяльності, віднесені до відповідного класу ДК 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогоспдарського призначення чи сільськогоспдарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з абз "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

51. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду по справі №560/168/19 від 26.11.2020 року, у постанові по справі №820/3705/17 від 18.05.2021 року.

52. Використання нежитлових приміщень у сільськогосподарських потребах для зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції позивач підтверджує договором про надання послуг від 03.04.2020 та товарно-транспортною накладною від 15.11.2020, які відповідач не спростовує.

53. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нежитлові будівлі, належні позивачу на праві власності, свинарник №2"А2, тамбур-склад "а", тамбур-склад "а1", не є об`єктами оподаткування згідно з абз "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а відтак податкове повідомлення-рішення № 0072591-24-04-0228 від 09.03.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

54. Доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана правильно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

55.  Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

56. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

57. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

58. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

59. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

VІІ. СУДОВІ ВИТРАТИ

60. Стосовно клопотання позивача про розподіл витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

61. Відповідно до ч. 1ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

62. Пунктом 1 ч. 3ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

63. Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).

64. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2).

65. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3).

66. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4).

67. Згідно матеріалів справи 17.01.2024 представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу позивачем та заявлено клопотання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн.

68. До відзиву представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги  №125-2023 від 05.10.2023, прибутковий касовий ордер №125 від 17.01.2023, квитанцію до прибуткового касового ордера №125 від 17.01.2023.

69. Таким чином заявник надав належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

70. При цьому, частиною 5 ст. 134 КАС України вказано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

71. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

72. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.02.2020 у справі №280/1765/19.

73. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

74. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

75. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

76. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

77. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

78. При цьому враховуючи надані позивачем докази понесених витрат на правничу допомогу, суд не заперечує обґрунтованості встановленого договірними відносинами розміру адвокатського гонорару, який було сплачений позивачем за надані послуги.

79. Проте, колегія суддів оцінює співмірність заявленої до стягнення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, з урахуванням обсягу необхідної правової допомоги, складністю справи, ціною позову, значенням даної справи для сторін, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі.

80. Враховуючи, що розмір вартості наданих послуг, визначених позивачем, є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача на користь позивача частини судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу, а саме 2000 грн, що відповідає засадам співмірності та справедливості.

81. Таким чином клопотання позивача про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача судових витрат, понесена позивачем на правову допомогу у розмірі 2000 грн. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року - без змін.
Клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

          
Головуючий	 	 	Мацький Є.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Залімський І. Г.    Сушко О.О.