ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 383/1916/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2023 року (суддя Адаменко І.М., повне судове рішення складено 18 грудня 2023 року) в справі № 383/1916/23 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Кучеренка Дмитра Олександровича, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з адміністративним позовом до поліцейського  відділення поліції №3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Кучеренка Дмитра Олександровича, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі — ГУНП) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 13 вересня 2023 року серії ЕАТ № 7727640.
Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2023 року позов задоволено, скасовано постанову поліцейського відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області рядового поліції Кучеренка Дмитра Олександровича серії ЕАТ №7727640 від 13 вересня 2023 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП України; справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрита; стягнуто з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь   ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ГУНП просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апелянт зазначає про правомірність накладення на позивача стягнення, а правомірність зупинки транспортного засобу підтверджена рапортом поліцейського, за яким позивач був зупинений через здійснення зупинки в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено».
Вважає неспівмірною суму стягнутих витрат на правову допомогу із складністю справи.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участі.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2023 року поліцейським відділення поліції №3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області рядовим поліції Кучеренком Д.О. розглянута адміністративна справа у зв`язку із скоєнням водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, про що інспектором складена відповідна постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7727640, де зазначено, що 13 вересня 2023 року о 13 годині 45 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки ВАЗ 21101-110-01, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи діючого полісу обов`язкового страхування наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, та відносно ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Дослідивши рапорт поліцейського СРПП ВП №3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, з якого слідує, що зупинка транспортного засобу позивача здійснена відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме за порушення за пп. 8.4 в ПДР України, так як водій здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», та під час перевірки документів позивач на вимогу працівника поліції не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив п.п.2.4.а ПДР України, а також зазначивши, що відповідачем не надано копії протоколу про вказане у рапорті адміністративне правопорушення позивача, тобто не підтвердив належними та допустимими доказами обставин, правових підстав здійснення контролю за наявністю полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",  суд першої інстанції дійшов висновку, що дії працівника поліції Кучеренко О.О. щодо винесення оскаржуваної постанови є безпідставними, що тягне за собою її незаконність та скасування.
Також встановивши, що позивачем понесено в цій справі витрати на правничу допомогу в загальній сумі 3000 гривень, що підтверджується ордером про надання правничої (правової) допомоги від 11 грудня 2023 року, договором №55 про надання правової (правничої) допомоги від 06 грудня 2023 року, додатковою угодою №1 від 06 грудня 2023 року до договору про надання правової допомоги №55, актом приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 15 грудня 2023 року, рахунком №1 від 15 грудня 2023 року на загальну суму 3000 грн., суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Кіровоградській області на користь позивача судові витрати в розмірі 429,44 грн судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Суд погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову,  проте  вважає  за  необхідне змінити рішення в частині обґрунтування висновків суду.
Судом встановлено, що 13 вересня  2023 року поліцейським Кучеренком Д.О. прийнято постанову серії ЕАТ №7727640 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою  статті 126 КУпАП, яким накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 
В постанові зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 21101-110-01, номерний знак НОМЕР_1 , 13 вересня 2023 року о 13 годині 45 хвилин без чинного страхового поліса, чим порушив п. 2.1 ґ) Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 КУпАП.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Частиною першою статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За приписами статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ (далі – Закон № 3353-ХІІ) водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з пунктом 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306,  водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: 
а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);
в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції, крім випадків встановлення проблискових маячків оранжевого кольору на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м;
г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил, що визначаються Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (далі - спеціальні правила);
ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат “Зелена картка”) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);
д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака “Водій з інвалідністю” - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).
Згідно з п. ґ) п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат “Зелена картка”) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Підпунктом «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) визначає Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі – Закон № 1961-IV), пунктом 21.2 статті 21  якого контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:
відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.
Пунктом 21.3 статті 21 Закону № 1961-IV передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.
Приведеними нормами права визначено обов`язок водія мати при собі страховий поліс та пред`явити  такий страховий поліс посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. 
При цьому пункт 21.3 статті 21 Закону № 1961-IV не вказує на те, що поліс страхування може бути пред`явлений на вимогу уповноваженої особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.
Послідовний аналіз норм  Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правил дорожнього руху, які визначають повноваження посадових осіб поліції та обов`язки водіїв транспортних засобів, дає підстави для висновку про те, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону №1961-IV підстави контролю за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. 
Пунктом 21.2 статті 21 Закону № 1961-IV як закону, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обов`язкового страхування у такому випадку, як складання протоколів щодо порушень Правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.
Відповідно, суд визнає помилковими доводи суду першої інстанції щодо відсутності у цьому випадку правових підстав у відповідача для перевірки наявності у нього полісу обов`язкового страхування, оскільки такі повноваження інспектора патрульної поліції передбачені чинним законодавством, і вказані повноваження кореспондуються з обов`язком водія мати при собі поліс обов`язкового страхування та пред`являти його на вимогу працівників поліції.
Разом з тим, судом встановлено, що позивач мав діючий станом на 13 вересня 2023 року поліс обов`язкового страхування № 213992126 ПрАТ «СК «Уніка» (а.с. 24).
Суд звертає увагу, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без чинного страхового полісу обов`язкового страхування, чим порушено п. 2.1 ґ) Правил дорожнього руху - відсутність у водія полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.  
Як вказано вище, частина перша статті 126 КУпАП встановлює відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Тобто, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, передбачає відповідальність за вчинення декількох дій, які самостійно утворюють склад правопорушення,  а саме:
- керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"),
- або керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса.
Отже, склад правопорушення, зазначений у постанові, що оскаржується, (водій керував транспортним засобом без чинного страхового полісу) не відповідає диспозиції частини першої статті 126 КУпАП.
У статті 9 КУпАП законодавцем надано  поняття адміністративного правопорушення, відповідно до якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 283 КУпАП, яка визначає зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
У зв`язку з відсутністю в постанові серії ЕАТ №7727640 об`єктивної сторони складу адміністративного порушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, а також враховуючи наявність у позивача чинного полісу обов`язкового страхування, ця постанова є протиправною. 
Доводи апелянта про правомірність накладення на позивача стягнення, підтвердження правомірності зупинки транспортного засобу рапортом поліцейського, за яким позивач був зупинений через здійснення зупинки в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено», суд відхиляє, адже належна кваліфікація та зазначення у постанові об`єктивної сторони правопорушення, яка відповідає диспозиції норми закону, за якою особу притягнуто до відповідальності, має першочергове значення для визначення питання про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення та правомірності накладення адміністративного стягнення.
Стосовно доводів апелянта про неспівмірність суми стягнутих витрат на правову допомогу із складністю справи, суд зазначає таке.
Позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Судом встановлено, що факт понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач доводить договором №55 про надання правової (правничої) допомоги від 06 грудня 2023 року, додатковою угодою №1 від 06 грудня 2023 року до договору про надання правової допомоги №55, актом приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 15 грудня 2023 року, рахунком №1 від 15 грудня 2023 року на загальну суму 3000 грн.
Відтак, факт надання професійної правничої допомоги підтверджено наявними в матеріалах справи документами.
Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС).           
За змістом частини другої  статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України, яка регулює питання розподілу судових витрат, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За положеннями частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною п`ятою статті 134 КАС України  встановлено вимоги до визначення розміру витрат на оплату послуг адвоката, який має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Тобто, на підтвердження власне факту надання професійної правничої допомоги, її складу та розміру сторона має надати документи про підтвердження обсягу надання такої допомоги, фактичного часу, витраченого адвокатом на здійснення тих чи інших дій в межах заявленого спору.
Відтак, зважаючи на доведеність факту надання позивачу професійної правничої допомоги в межах цієї справи в сумі, стягнутої судом першої інстанції, недоведеність та власне не спростування відповідачем неспівмірності розміру таких витрат зі складністю справи, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Доводи апелянта про не врахування судом першої інстанції неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на їх підготовку, ціною позову спростовані приведеними вище висновками суду.
Аргументи відповідача про недоведеність саме позивачем обґрунтованості розміру заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу суперечать приписам діючого законодавства, адже обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини сьома статті 134 КАС), якою в цьому випадку й є суб`єкт владних повноважень, яким, в свою чергу, не доведено неспівмірності або необґрунтованості таких витрат.
З урахуванням викладеного суд  дійшов висновку про недоведеність  обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції,  обставинам справи,  що є підставою для зміни судового рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 268-272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області  від 18 грудня 2023 року в справі № 383/1916/23 залишити без задоволення.
Змінити мотивувальну частину рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2023 року в справі № 383/1916/23 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського відділення поліції № 3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області Кучеренка Дмитра Олександровича, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14 лютого 2024 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено14 лютого 2024 року.

             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко