ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 р.	Справа № 592/52/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаментом патрульної поліції на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2024 р.  (ухвалене  суддею Князєвим В.Б.)   по справі № 592/52/24
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Департаменту патрульної поліції ,          Командира 1-го взводу 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Хоменко Павла Андрійовича                  
          про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції,   Командира 1-го взводу 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Хоменка П. А., в якому просив:   визнати протиправними  дії    Командира 1-го взводу 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Хоменка П. А. щодо розгляду справи  про адміністративне  правопорушення відносно  позивача УПП 28.12.2023 р.; скасувати  постанову серії БАД  № 008499 від 28.12.2023 р. про адміністративне  стягнення  у вигляді штрафу  в розмірі 510 грн.  у сфері  забезпечення безпеки го руху, зафіксоване не  в автоматичному режимі, відносно позивача  за ч. 2  ст. 122  Кодексу України про адміністративні правопорушення (в подальшому – КУпАП); провадження у справі закрити. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми 26.01.2024 р.  позов задоволено частково, а саме: скасовано постанову командира 1-го взводу 4-ї роти, батальйону Управління патрульної поліції у Сумській області старшого лейтенанта поліції Хоменка Павла Андрійовича серії БАД № 008499 від 28.12.2023 р. про адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП;  провадження по справі закрито; в іншій частині в задоволенні позовних вимог  відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції,  відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог  Закону України «Про Національну поліцію», КУпАП, Кодексу адміністративного судочинства України  та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Позивач  подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання учасники справи   своїх представників не направили, про дату, час і місце судового  засідання повідомлені своєчасно та належним чином.
Згідно із ч. 1 ст. 308  КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а  відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення  позовних вимог. Тобто, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду про задоволення  позовних вимог. 
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не  підлягають  задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що 28.12.2023 р. командиром 1-го взводу 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Хоменко П.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,  зафіксоване не в автоматичному режимі серії  БАД  № 008499 від 28.12.2023 р., якою ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП,  за те, що він 25.12.2023 р. о. 10.38 год. в м. Суми перехрестя вул. Героїв Сумщини та вул. Троїцька, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz 250 D», державний номерний знак НОМЕР_1 , при повороті наліво при основному зеленому сигналі світлофора не надав перевагу у русі транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку чим порушив п.п 16.6 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (в подальшому – Правила),  у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.
Не погоджуючись із вищевказаною постановою відповідача  у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної  інстанції виходив з того, що оскаржувана  постанова необґрунтована, у зв`язку з  чим підлягає скасуванню. 
Суд апеляційної інстанції  погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»,  поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Відповідно до  ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.
Згідно із ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пп. 16.6 Правил, повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
Судовим розглядом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що  він 25.12.2023 р. о. 10.38 год. в м. Суми перехрестя вул. Героїв Сумщини та вул. Троїцька, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz 250 D», державний номерний знак НОМЕР_1 , при повороті наліво при основному зеленому сигналі світлофора не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку чим порушив п.п 16.6 Правил дорожнього руху України.
Проте, як вбачається з оглянутого  під час розгляду справи відеозапису подій, наданого  відповідачем (файл 2023-12-29-10-52-31 від 25.12.2023 р.),  позивачем  вказане  адміністративне правопорушення не вчинялося, оскільки на вищевказаному відеозаписі подій відсутній транспортний засіб, який би рухався  в попутному напрямку та якому б позивач не надав перевагу в русі.  
Тобто, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтвердили, порушення ОСОБА_1 пункту 16.6 Правил України та наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Із врахуванням вищевикладеного, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що  оскаржувана  постанова необґрунтована, у зв`язку з чим підлягає  скасуванню, а провадження в справі про адміністративне правопорушення  підлягає закриттю. 
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми 26.01.2024 р.  без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 77,  242, 243,  308,  316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
    
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаментом патрульної поліції  залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.01.2024  р. по справі № 592/52/24  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду. . 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін