СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2024 року                              м. Харків                        Справа № 922/4095/23  
          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Соляник Н.В.
за участю представників сторін:
апелянта – Хуторянець О.В.
арбітражного керуючого – Паркулаб В.Г.
розглянувши апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк» (вх. № 2893Х/1) на ухвали господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23 (повний текст яких складено та підписано 18.12.2023 у приміщенні господарського суду Харківської області суддею Яризько В.О.)
за заявою Фізичної особи-підприємця Сокуренка Валерія Павловича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артес-М"
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області 23.10.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Артес-М"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Паркулаба В.Г.
На офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України 24.10.2023 було оприлюднено повідомлення про порушення справи про банкрутство. Визначено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника. Зазначено відомості про розпорядника майна.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23 визнано вимоги фізичної особи-підприємця Трубача Віталія Івановича до боржника у сумі основного боргу 1132800,00 грн. та судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23 визнано вимоги фізичної особи-підприємця Волошка Дмитра Вікторовича до боржника у сумі основного боргу 252000,00 грн. та судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн.
Ухвалою господарського суду Харківської області (попереднє засідання) від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23 визначено розмір та перелік визнаних судом вимог кредиторів, що підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю   "Артес-М", а саме:
- фізичної особи-підприємця Сокуренка Валерія Павловича в сумі основного боргу 784800,00  грн,  26840,00  грн. сплаченого судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі, у сумі 60300,00 грн витрат пов`язаних із розглядом цієї справи (авансовий платіж згідно ст. 34 Кодексу України з процедур банкрутства).
- фізичної особи-підприємця Трубача Віталія Івановича до боржника у сумі основного боргу 1132800,00 грн. та судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн.
- АТ "Райффайзен Банк" до боржника на загальну суму 1767452,76 грн., а також судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн.
- фізичної особи-підприємця Волошка Дмитра Вікторовича до боржника у сумі основного боргу 252000,00 грн. та судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн.
Зобов`язано розпорядника майна включити визнані вимоги кредиторів до реєстру вимог кредиторів у відповідності до вимог Кодексу України з процедур банкрутства.
Зобов`язано розпорядника майна в десятиденний строк з дня винесення ухвали відповідно до ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства організувати та провести збори кредиторів та комітету кредиторів, визначивши час та місце проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів.
Зобов`язано розпорядника майна надати суду протокол зборів кредиторів боржника, на яких обрати комітет кредиторів, прийняти рішення щодо схвалення плану санації боржника або щодо звернення до господарського суду з клопотанням про введення наступної процедури у справі про банкрутство, а також надати протокол зборів комітету кредиторів, на яких вирішити питання щодо призначення ліквідатора або керуючого санацією боржника.

АТ «Райффайзен Банк» із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:
-                    скасувати ухвалу господарського суду Харківської області (попереднє засідання) від 11.12.2023 частково – в частині вимог ФОП Сокуренко Валерій Павлович, ФОП Трубач Віталій Іванович та ФОП Волошко Дмитро Вікторович;
-                    скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 11.12.2023 про визнання грошових вимог ФОП Трубача Віталія Івановича до боржника ТОВ «АРТЕС-М» у сумі основного боргу 1132800,00 грн. та судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн., та постановити нову, якою відхилити повністю вимоги ФОП Трубача Віталія Івановича до боржника;
-                    скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 11.12.2023 про визнання грошових вимог ФОП Волошко Дмитра Вікторовича до боржника ТОВ «АРТЕС-М» у сумі основного боргу 252000,00 грн. та судовий збір за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн., та постановити нову, якою відхилити повністю вимоги ФОП Волошко Дмитра Вікторовича до боржника;
-                    постановити ухвалу про відхилення грошових вимог ФОП Сокуренко Валерія Павловича до боржника ТОВ «АРТЕС-М» у сумі основного боргу 784800,00 грн, 26840,00 грн. сплаченого судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у даній справі, у сумі 60300,00 грн. витрат пов`язаних із розглядом цієї справи;
-                    постановити окрему ухвалу в межах справи № 922/4095/23 та направити її до Головного управління Національної поліції у Харківській області (вул. Жон Мироносиць, 5, м. Харків, Харківська область, 61000) з метою перевірки та уникнення сумнівів можливої наявності складу кримінального правопорушення;
-                    визнати обов`язковою особисту явку кредиторів ФОП Сокуренко Валерія Павловича, ФОП Трубача Віталія Івановича та ФОП Волошко Дмитра Вікторовича у судові засідання суду апеляційної інстанції.
Так, АТ «Райффайзен Банк» частково не погоджується із ухвалою суду першої інстанції від 11.12.2023 (попереднє засідання) в частині визнання грошових вимог кредиторів ФОП Сокуренко Валерій Павлович, ФОП Трубач Віталій Іванович та ФОП Волошко Дмитро Вікторович внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, оскільки заяви про визнання кредиторських вимог обґрунтовані договорами  поставки № 004/2022 від 01.01.2022, № 005/2022 від 05.01.2022, № 006/2022 від 01.01.2022, № 003/2022 від 01.01.2022.
Розпорядником майна грошові вимоги ФОП Сокуренко В.П., ФОП Трубача В.І., ФОП Волошко Д.М. були визнані у повному обсязі. 
Однак, на думку АТ «Райффайзен Банк» суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання грошових вимог внаслідок неналежного дослідження умов договорів поставки та доказів поданих до заяви кредитора.
Так, апелянт зазначає, що  грошові вимоги кредиторів до боржника є фіктивними (безтоварними), оскільки у наведених вище договорах поставки відсутні будь-які відомості про наявність у ФОП Сокуренко В.П., ФОП Волошко Д.М., ФОП Трубача В.І. предмету поставки чи умов його самостійного придбання для подальшого передання у власність ТОВ «АРТЕС-М»; відсутні будь-які інші докази про наявність у ФОП Сокуренко В.П., ФОП Волошко Д.М., ФОП Трубача В.І. предмету поставки; відсутня інформація про сертифікати якості або сертифікати відповідності предмету поставки, яка в подальшому буде використовуватись боржником у своїй господарській діяльності; відсутні відомості про наявність у власності чи оренді ФОП Сокуренко В.П., ФОП Волошко Д.М., ФОП Трубача В.І. нежитлового приміщення, яке використовується як склад у своїй господарській діяльності з якого здійснюється доставка; відсутні умови щодо порядку здійснення доставки предмету поставки зі складу постачальника до адреси покупця та відсутні умови оплати послуг доставки замовлення у випадку здійснення поставки сторонньою організацією.
На думку апелянта, поза увагою суду першої інстанції та розпорядника майна залишились ті обставини, що у  матеріалах справи відсутні зареєстровані у податкових органах податкові накладні, які дають підставу стверджувати про те, що операції за спірними договорами поставки не були безтоварними, а реальними.
Крім того, на думку апелянта, вказані договори укладенні у «підозрілий» в розумінні ст. 42 КУзПБ період, а саме за півтора роки до відкриття провадження у справі про банкрутство (протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство).
Також апелянт зазначає, що після отримання 27.12.2023 доступу до електронних документів даної справи з поданих до суду за підписом, нібито, ФОП Сокуренко В.П., ФОП Волошко Д.М., ФОП Трубача В.І. вбачається, що на процесуальних документах, договорах поставки, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних підпис ФОП Сокуренко В.П., ФОП Волошко Д.М., ФОП Трубача В.І. має розбіжності, що, на думку апелянта, дає підстави для висновку про те, що, ймовірно, подані до суду документи не були підписані особисто ФОП Сокуренко В.П., ФОП Волошко Д.М., ФОП Трубача В.І. 
АТ «Райффайзен Банк» звертає увагу, що пов`язаність кредиторів ФОП Сокуренко В.П., ФОП Трубач В.І. та ФОП Волошко Д.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Райффайзен Банк» (вх. № 2893Х/1) на ухвал господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23. Справу (з урахуванням ухвали про виправлення описки) призначено до розгляду на 27.02.2024.

24.01.2024 на адресу Східного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

В судове засідання, призначене на 27.02.2024, з`явився представник апелянта та арбітражний керуючий, представники інших учасників справи не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання.
Ухвала апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження разом з ухвалою про виправлення описки була надіслана на адресу ФОП Сокуренко В.П. та отримана ним, що підтверджується відомостями с офіційного сайту АТ «Укрпошта».
Ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження разом з ухвалами про виправлення описки були надіслані на адреси ФОП Волошко Д.М., ФОП Трубача В.І. вказані ними у заявах з кредиторськими вимогами, але не були ними отримані та повернулись до суду із відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». 
До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній", «за закінченням встановленого строку зберігання», «відсутність адресата», «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи вважаються належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
З урахуванням викладеного, апеляційним судом було вжито необхідних заходів щодо належного повідомлення зазначених учасників справи про судове засідання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 07.06.2018 у справі № 910/17797/17.
Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначених представників, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Східний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 47 Кодексу, ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.
У постанові Верховного Суду у складі Палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17 вказано, що мотиви, за якими суд дійшов висновку про визнання вимог кредиторів у тому чи іншому розмірі чи про відмову у їх визнанні, можуть бути відображені як в індивідуальній (самостійній, окремій) ухвалі, так і в ухвалі за результатами розгляду вимог усіх кредиторів. Інший варіант викладення мотивів прийнятого рішення щодо розміру вимог кредиторів може бути таким - мотиви наводяться в індивідуальній (самостійній, окремій) ухвалі, а в ухвалі за результатами розгляду вимог усіх кредиторів мотиви можуть бути не відображеними, однак повинно міститися посилання на ухвалу з приводу розгляду вимог кожного конкретного кредитора.
Вказану правову позицію також застосував Верховний Суд у постанові від 16.03.2021р. у справі №913/658/16 та зазначив: «за таких обставин підлягає врахуванню правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, за якою оскарження в апеляційному та касаційному порядку кредиторської вимоги, розглянутої судом у попередньому засіданні та відображеної в двох процесуальних рішеннях (ухвалі про визнання кредиторських вимог та ухвалі про визнання та затвердження вимог кредиторів) повинно здійснюватися з урахуванням одного предмета оскарження».
Як зазначено вище, предметом апеляційного оскарження в даному апеляційному провадженні є постановлена за результатами попереднього засідання ухвала господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23 в частині визнання грошових вимог ФОП Сокуренко В.П., ФОП Волошко Д.М., ФОП Трубача В.І.
          Між тим, як встановлено колегією суддів, кредиторські вимоги ФОП Сокуренка В.П. були визнані судом ухвалою від 23.10.2023, яка апелянтом у даній справі ніколи не оскаржувалася. 
Ухвалою господарського суду Харківської області  від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23 (попереднє засідання), яка оскаржена апелянтом, не було визнано грошових вимог ФОП Сокуренка В.П., а лише констатовано, що до реєстру вимог кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Артес-М" підлягають включенню визнані судом вимоги, а саме вимоги фізичної особи-підприємця Сокуренка Валерія Павловича  згідно ухвали господарського суду Харківської області від 23.10.2023, яка не була оскаржена апелянтом при звернення 
          Оскільки ухвала від 23.10.2023, якою були визнані спірні вимоги,  не оскаржувалася апелянтом і є чинною на час вирішення даного спору, вона має здатність до створення правових наслідків, тому колегія суддів не вбачає правових підстав задоволення апеляційної скарги в частині оскарження кредиторських вимог ФОП Сокуренка В.П.   
          В частині кредиторських вимог інших суб`єктів, визнаних судом в оскаржених ухвалах,  колегія суддів зазначає наступне. 
          В постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2018 у справі №914/1126/14 викладено висновок, що надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя у справі про банкрутство.
          Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17).
          З матеріалів справи вбачається, що на адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом 03.11.2023 надійшла заява ФОП Трубача В.І. з кредиторськими вимогами на загальну суму 1132800,00 грн.
          Присутній в судовому засіданні суду першої інстанції розпорядник майна зазначив, що ним були розглянуті та визнані у повному обсязі кредиторські вимоги ФОП Трубача В.І., про що заявнику було направлено відповідне повідомлення.
          Заявник вказує, що між Фізичною особою – підприємцем Трубачом В.І. (далі - постачальник) та ТОВ "Артес-М" (далі-покупець) був укладений договір поставки №006/2022 від 01.01.2022 ( далі - договір), за яким постачальник зобов`язується постачати та передавати у власність покупця товар, покупець в свою чергу, зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно сплачувати за нього на умовах даного договору ( п.1.1 договору)
Відповідно до п.3.2 вищезазначеного договору покупець зобов`язується проводити оплату за поставку товару з відстрочкою платежу на протязі 60 днів шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.
Згідно з видатковими накладними №00000111 від 26.01.2022 та №00000848 від 17.02.2022 ФОП Трубач В.І. поставив, а ТОВ "Артес -М" прийняло товар на суму 652800,00 грн. та 480000,00 грн. відповідно.
Відповідно до п.4.1 договору датою поставки вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується документальними підписами у видаткових накладних.
Зважаючи на умови договору поставки №006/2022 від 01.01.2022, строк оплати за поставлений товар настав 26 березня 2022 року (видаткова накладна №00000111 від 26.01.2022) та 18 квітня 2022 року (видаткова накладна №00000848 від 17.02.2022), проте вищевказане зобов`язання боржником не виконано не було.
Як свідчать матеріали заяви, з метою спонукання ТОВ "Артес-М"  до погашення заборгованості,  ФОП Трубач В.І звернувся із відповідною претензією за договором поставки №006/2022 від 01.01.2022.
У відповідь на претензію ТОВ "Артес-М"  повідомило, що борг в сумі 1320000,00 грн визнає у повному обсязі, проте, не має можливості його погасити через скрутне фінансове становище підприємства. Тобто, фактично даними поясненнями боржник підтвердив неспроможність виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість за вищевказаним договором.
Також з матеріалів справи вбачається, що на адресу господарського суду після офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про визнання банкрутом 03.11.2023 надійшла заява ФОП Волошка Д.В. з кредиторськими вимогами на загальну суму 252 000,00 грн.
Присутній в судовому засіданні суду першої інстанції розпорядник майна зазначив, що ним були розглянуті та визнані у повному обсязі кредиторські вимоги ФОП Волошка Д.В., про що заявнику було направлено відповідне повідомлення.
Заявник вказує, що між Фізичною особою – підприємцем Волошком Д.В. (далі - постачальник) та ТОВ "Артес-М" (далі-покупець) був укладений договір поставки №003/2022 від 01.01.2022 (далі - договір), за яким постачальник зобов`язується постачати та передавати у власність покупця товар, покупець в свою чергу, зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно сплачувати за нього на умовах даного договору ( п.1.1 договору)
Відповідно до п.3.2 вищезазначеного договору покупець зобов`язується проводити оплату за поставку товару з відстрочкою платежу на протязі 60 днів з моменту реалізації товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.
Згідно з видатковою накладною №0107 від 01.07.2022 ФОП Волошко Д.В. поставив ТОВ "Артес -М" товар на загальну суму 252000,00 грн.
Відповідно до п.4.1 договору датою поставки вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується документальними підписами у видаткових накладних.
Зважаючи на умови договору поставки №003/2022 від 01.01.2022, ТОВ "Артес-М" мав оплатити поставку товару 30 серпня 2022 року, проте грошові кошти боржником сплачені не були.
Як свідчать матеріали заяви, з метою спонукання ТОВ "Артес-М"  до погашення заборгованості,  ФОП Волошко Д.В. звернувся із відповідною претензією за договором поставки №003/2022 від 20.10.2022.
У відповідь на претензію ТОВ "Артес-М"  повідомило, що борг в сумі 252000,00 грн визнає у повному обсязі, проте, не має можливості його погасити через скрутне фінансове становище підприємства. Тобто, фактично даними поясненнями боржник підтвердив неспроможність виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість за вищевказаним договором.
В своїй заяві та апеляційній скарзі апелянт фактично заявляє вимогу про визнання вчинених ФОП Трубачем В.І. та ФОП Волошко Д.В. із боржником правочинів нікчемними, тобто такими, що не створили правових наслідків, зокрема, у вигляді виникнення у боржника грошового зобов`язання.
Очевидно, що у такому випадку мова йде про спростування презумпції дійсності правочину, закріпленої у ст. 204 ЦК України
Колегія суддів оцінюючи аргументи апелянта, вважає за необхідне висловити як загальні міркування, так і критичну оцінку аргументів скаржника.
Так, апелянтом в ході вирішення спору визнано, що правочини, які він вважає такими, що не створили грошового зобов`язання, мають документальне оформлення у вигляді первинних документів господарської діяльності — договорів і видаткових накладних, а крім того, грошове зобов`язання визнано боржником у відповіді на претензії. 
У діловому обороті та судовій практиці така сукупність доказів зазвичай є підставою для задоволення вимоги про стягнення боргу. Відступлення судами від такого підходу шляхом простої констатації відсутності грошового зобов`язання означатиме не тільки де-факто скасування презумпції правомірності правочину, але й появу екстремальної судової дискреції, внаслідок якої суди на свій суб`єктивний розсуд зможуть визнавати правочини такими, що не створили правових наслідків або навпаки. На переконання колегії суддів, така дискреція шкодить цивільному обороту і є недопустимою.   
Наведене свідчить про те, що намір апелянта поставити під сумнів не оскаржений і не визнаний недійсним правочин може ґрунтуватись тільки на вагомих, безсумнівних аргументах. 
Між тим, апелянт таких аргументів не наводить. 
Так, щодо доводів скаржника стосовно не підтвердження заявлених кредиторських вимог через ненадання відомостей про наявність у кредитора предмету договору, сертифікатів якості та іншого, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 627 ЦК України задекларована свобода договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Простота оформлення та виконання договору не може бути підставою для визнання його удаваний або, як зазначено в апеляційній скарзі, безтоварним.
Крім того, статтею 268 ГК України передбачено, що у разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.
Зважаючи на наведене, колегія суддів доходить до висновку, що неотримання боржником сертифікатів якості та відсутність даних інвентаризацій тощо не ставить правочин під обґрунтований сумнів. 
Крім того, апелянт звертає увагу суду на той факт, що в матеріалах справи відсутні зареєстровані у податкових органах податкові накладні. В свою чергу, колегія суддів зазначає, що відповідно до відомостей з реєстрів, та відкритих даних, кредитори у справі 922/4095/23 не є платниками ПДВ, а тому у останніх відсутня можливість реєструвати податкові накладні.
З матеріалів також вбачається, що сам боржник не заперечує факт підписання договорів.
Отже, ФОП Трубачем В.І. та ФОП Волошко Д.В. було надано суду необхідну сукупність документів на обґрунтування факту поставки товару боржнику.
Натомість апелянт не наводить відповідних обґрунтувань та доказів в розумінні прокоментованих норм процесуального законодавства в підтвердження спростування висновків суду щодо фактичного постачання товару.
Щодо тверджень апелянта про пов`язаність кредиторів ФОП Сокуренко В.П.,ФОП Трубача В.І. та ФОП Волошко Д.В., яка на думку апелянта підтверджується тим, що ФОП Сокуренко В.П.,  ФОП Трубач В.І. та ФОП Волошко Д.В. здійснювали оплату витрат банкрутного провадження через термінал у відділенні АТ «АКЦЕНТ-БАНК» «Центр обслуговування клієнтів № 519», яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 43 та тим, що у квитанціях про сплату судового збору та поштових накладних ФОП Сокуренко В.П.,  ФОП Трубач В.І. та ФОП Волошко Д. зазначено один й той самий номер телефону одержувача, який належить Кучер Юлії, яка є адвокатом та входить у команду юридичної фірми «ПАРКУЛАБ І ПАРТНЕРИ», колегія суддів зазначає, що дійсно, сторони здійснили платежі через один банк та вказали один і той самий номер телефону, однак ця обставина не свідчить про наявність будь-якого протиправного умислу, аналогічним чином ця обставина не свідчить про безпідставність права вимоги.
Статтями 73, 74, Господарського процесуального кодексу України врегульовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, наведені обставини у їх сукупності свідчать про обґрунтованість заявлених ФОП Трубачем В.І. та ФОП Волошко Д.В. грошових вимог до боржника, що є підставою для залишення оскаржуваних ухвал про визнання грошових вимог ФОП Трубача В.І. та ФОП Волошко Д.В. без змін.
Відповідно до вимог статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає висновки господарського суду Харківської області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони спростовуються викладеними обставинами.
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані ухвали постановлені при дотриманні норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підлягають залишенню без змін, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
В частині заяви апелянта про винесення окремої ухвали колегія суддів зазначає, що це є дискреційним повноваженням суду, і, враховуючи відмову у задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів не вважає доцільним винесення такої ухвали.  
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк» (вх. № 2893Х/1) на ухвали господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23 залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23 про визнання вимог фізичної особи-підприємця Трубача Віталія Івановича до боржника у сумі основного боргу 1132800,00 грн. та судового збору за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн. залишити без змін.
Ухвалу господарського суду Харківської області від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23 про визнання вимог фізичної особи-підприємця Волошка Дмитра Вікторовича до боржника у сумі основного боргу 252000,00 грн. та судового збору за подачу заяви з грошовими вимогами у розмірі 5368,00 грн. залишити без змін.
Ухвалу господарського суду Харківської області (попереднє засідання) від 11.12.2023 у справі № 922/4095/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
      Повний текст постанови складено 06.03.2024.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко