ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 645/1221/19
провадження № 51-6361км23
 
Верховний Судколегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,        
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), 
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018220000001276, за  обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та  жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в   АДРЕСА_2 , раніше не  судимого,
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.  Введенка Чугуївського району Харківської області, зареєстрованого там само ( АДРЕСА_3 ), раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК),
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8  визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та призначено їм покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_7 і  ОСОБА_8  від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено на них обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Ухвалено стягнути солідарно зі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 80 576,08 грн як відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 20  000  грн як відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Ухвалено стягнути зі ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь держави в особі НДЕКЦ при МВС України в Харківській області процесуальні витрати на проведення судової автотехнічної експертизи від 26 листопада 2018 року № 1233 у розмірі 858 грн з кожного.
Ухвалено стягнути зі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави в особі Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.  Бокаріуса» Міністерства юстиції України процесуальні витрати за проведення комплексної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи, експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи від 22 лютого 2019 року №   228/229/230/3588 у розмірі 7364,50 грн з кожного.
Суд також вирішив питання щодо накладених арештів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_7 30 жовтня 2018 року приблизно о 10:10, керуючи технічно справним автомобілем «Opel Record», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по просп. Тракторобудівників зі сторони вул. Краснодарської в напрямку вул.  Немишлянської в м. Харкові зі швидкістю 50 км/год, порушуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), діючи необережно, під час виникнення небезпеки для руху поблизу перехрестя просп. Тракторобудівників та вул. Краснодарської у вигляді автомобіля КАМАЗ-5511, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який виконував маневр перестоювання з правої смуги руху на смугу, де рухався ОСОБА_7 , та якого він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив  заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу і скоїв зіткнення з вищевказаним автомобілем, унаслідок чого автомобіль «Opel Record» у некерованому стані виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем ГАЗ-3302-4183НГ, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , у результаті чого останньому було спричинено тілесне ушкодження середньої тяжкості. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 26 листопада 2018 року № 1233 у цій дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).
ОСОБА_8 30 жовтня 2018 року приблизно о 10:10, керуючи технічно справним автомобілем КАМАЗ-5511, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по просп.  Тракторобудівників зі сторони вул. Краснодарської в напрямку вул.  Немишлянської в м.  Харкові, усупереч вимогам пунктів 10.1, 10.3 ПДР, діючи необережно, у районі перехрестя просп. Тракторобудівників та вул. Краснодарської, виконуючи маневр перестроювання з правої смуги руху на ліву, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод для інших учасників руху, не надав дороги автомобілю «Opel Record», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в лівій смузі в попутному напрямку та скоїв зіткнення з указаним автомобілем. У результаті зіткнення автомобіль «Opel Record», державний номерний знак НОМЕР_1 , у некерованому стані виїхав на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем ГАЗ-3302-4183НЕ, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , унаслідок чого останньому було спричинено тілесне ушкодження середньої тяжкості. Згідно з висновком комплексної судової автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи, експертизи відео-, звукозапису та фототехнічної експертизи від 22 лютого 2019 року №  228/229/230/3588 у цій дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 10.3 ПДР, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з ДТП.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. 
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку із закінченням строку притягнення його до кримінальної відповідальності.
Засуджений зазначає, що апеляційний розгляд проведено без його участі, а також без участійого захисника  ОСОБА_6 , належним чином не повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду з огляду на положення ч. 1 ст. 136 КПК, чим позбавлено їх можливості навести доводи на підтримку їхньої апеляційної скарги. Вказує, що апеляційний суд шляхом направлення повідомлення в додатку «Viber»сповістив сторону захисту про призначення апеляційного розгляду на 22 вересня 2023 року. Через це захисник ОСОБА_6 19 вересня 2023 року подав клопотання про закриття кримінального провадження, оскільки, з огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, закінчилися строки притягнення останнього до кримінальної відповідальності. 
Засуджений стверджує, що в порушення п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч.  3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій не роз`яснили йому того, що на момент судового розгляду й апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності, що згідно зі ст. 49 КК є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а  також права заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наслідків такого заперечення. 
У касаційній скарзі також наведено обґрунтування вимог про звільнення ОСОБА_7 від  кримінальної відповідальності на підставі приписів ст. 49 КК судом касаційної інстанції в порядку ст. 440 КПК та посилання на висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладені в постановах від  06  грудня 2021 року у справі № 521/8873/18 та від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник підтримав викладені в касаційній скарзі вимоги та просив їх задовольнити. 
Прокурор не заперечувала проти часткового задоволення касаційної скарги.
Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.
Як установлено ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та  особі засудженого, визначені статтями 412-414 КПК. 
За приписами ст. 370 вказаного Кодексу судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У статті 419 КПК визначено, що в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й  достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та  положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без  задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Як передбачено ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
Судові рішення щодо ОСОБА_8 у касаційному порядку не оскаржуються.
Щодо оцінки доводів про застосування приписів ст. 49 КК колегія суддів виходить з  такого. 
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 49 КК (у редакції, чинній на час ухвалення вироку) особа звільняється від кримінальної відповідальностіу разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минулотри роки.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від  кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч. 3 ст. 288 КПК).
За приписами ст. 285 КПК особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про  кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи  обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку. 
Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа  № 521/8873/18, провадження № 51-413кмо21), за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст.  285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок роз`яснити особі, яка притягається до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для її звільнення від кримінальної відповідальності в  порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також роз`яснити їй право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.
Нероз`яснення судами першої чи апеляційної інстанцій усупереч положенням ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що  обумовлює неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Колегія суддів відхиляє викладені в касаційній скарзі доводи про недотримання місцевим судом указаних положень кримінального процесуального закону, оскільки ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому проступок 30 жовтня 2018 року, отже на момент розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності не закінчився. 
Разом із тим на момент апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, що згідно зі ст. 49 КК є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, натомість апеляційний суд належним чином цього не врахував, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Статтею 440 КПК визначено, що суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Відповідно до вказаного вище правового висновку об`єднаної палати особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у суді касаційної інстанції в порядку ст. 440 КПК за таких умов: до набрання вироком суду першої інстанції законної сили закінчилися строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення; ця особа не подавала до  апеляційного суду відповідного клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і суд апеляційної інстанції не роз`яснив за приписами ст. 285 КПК особі наявність зазначених підстав для звільнення від кримінальної відповідальності та  не  з`ясував її думки щодо згоди чи незгоди з таким звільненням; така особа висловила згоду в касаційному суді на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності. 
У цьому кримінальному провадженні до набрання вироком суду першої інстанції законної сили закінчилися строки давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК, апеляційний суд не дотримався приписів ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, а в касаційній скарзі ОСОБА_7 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК, отже наявні підстави до звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку з тим, що сплив строк давності, з огляду на що кримінальне провадження має бути закрите за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК. 
За правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, відображеним у постанові від 12 вересня 2022 року (справа  № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), якщо особа звільняється від  кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та  пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на  проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, крім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
Враховуючи викладене, колегія суддів уважає необхідним касаційну скаргу засудженого задовольнити частково, вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати, звільнити його від кримінальної відповідальності на  підставі п.  2 ч. 1 ст.  49  ККта закрити кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК щодо нього відповідно до вимог п.  1 ч. 2 ст.  284 КПК, ст. 440 КПК. 
З огляду на приписи ч. 2 ст. 433 КПК, згідно з якою, якщо задоволення скарги дає підстави для прийняття рішення на користь інших засуджених, від яких не надійшли скарги, суд касаційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення, колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_8 від призначеного судом покарання.
Так,  ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому проступок 30 жовтня 2018 року, отже до набрання вироком суду першої інстанції законної сили закінчилися строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК. 
Під час судового розгляду ОСОБА_8 не визнавав своєї вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, в апеляційній скарзі, поданій у його інтересах захисником, порушувалося питання про виправдання ОСОБА_8 за відсутністю в  його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, викликати засудженого в судові засідання не виявилося можливим, у зв`язку з чим ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року було зобов`язано орган досудового розслідування встановити місцезнаходження ОСОБА_8 і вручити йому повістку про виклик до суду. За виконанням вказаної ухвали було встановлено, що  на  початку березня 2022 року ОСОБА_8 виїхав за межі території України до  російської федерації, у зв`язку з чим встановити його фактичне місцезнаходження не  виявилося можливим. 
Спростувавши доводи апеляційної скарги, поданої захисником в інтересах ОСОБА_8 , апеляційний суд безпідставно не застосував приписів ч. 5 ст. 74 КК, які стосуються випадків, коли суд не має підстав звільнити особу від кримінальної відповідальності за  ст.  49  КК, з огляду на що суд, за наявності для цього підстав, визнає особу винуватою і звільняє її  від  покарання, керуючись приписами ст.  49, ч. 5 ст. 74 КК. 
Враховуючи викладене, колегія суддів уважає за необхідне звільнити ОСОБА_8 від  покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК. 
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 437 КПКсуд касаційної інстанції не має права погіршити правове становище особи. В контексті приписів статей 420, 421 КПК у разі збільшення сум, які підлягають стягненню, йдеться про погіршення становища засудженого, що  не може бути здійснено касаційним судом з огляду на приписи ст. 437 КПК, а судом апеляційної інстанції - через відсутність відповідного процесуального приводу сторони обвинувачення в цьому провадженні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково. 
Вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 серпня 2023 року змінити. 
Скасувати судові рішення в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, призначення йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік на підставі статей 75, 76 КК.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК звільнити  ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження щодо нього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.
У порядку ч. 2 ст. 433 КПК на підставі ч. 5 ст. 74 КК, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК звільнити  ОСОБА_8 від призначеного за ч. 1 ст. 286 КК покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Цивільний позов до ОСОБА_7 залишити без розгляду.
Процесуальні витрати, стягнуті зі ОСОБА_7 на проведення судової автотехнічної експертизи від 26 листопада 2018 року № 1233 у розмірі 858 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень), віднести на рахунок держави.
В іншій частині судові рішення залишити без зміни. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
ОСОБА_1 | ОСОБА_2 | ОСОБА_3
Судді: