ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2024 року          м.Дніпро         Справа №  904/2277/23
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя:  Верхогляд Т.А. (доповідач)                                      
судді: Парусніков Ю.Б., Мороз В.Ф.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2023 року у справі № 904/2277/23  (суддя Дупляк С.А)
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро 
до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля ", м.Павлоград 
про стягнення грошових коштів,-

                                                          ВСТАНОВИВ:   

          У травні 2023 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" 45445,00 грн. штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу та судових витрат.
          Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неправильно зазначену масу вантажу у накладній № 46992715 (вагон № 60561206), наслідком чого є підстави для нарахування штрафу відповідно до статей 118, 122 Статуту залізниць України у п`ятикратному розмірі провізної плати за всю відстань перевезення.
          Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2023 року у справі №904/2277/23, з урахуванням ухвали від 11.08.2023 року про виправлення описки,  позовні вимоги задоволені у повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 45 445,00 грн. штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу та судовий збір.
           Рішення мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.
           Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:
- висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки не відповідають дійсним обставинам справи і не підтверджуються достовірними доказами;
- на момент прийняття вагону до перевезення залізницею не було складено актів про технічний стан вагону, актів загальної форми, комерційних актів, які би підтвердили несправність вагону у технічному відношенні, комерційну несправність (завантаження з порушенням Технічних умов), невідповідність маси вантажу у вагоні з даними накладної, що свідчить  про визнання залізницею правильності внесеної у накладну інформації, в тому числі про масу вантажу;
- матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили факт невірного оформлення накладної на момент прийняття перевізником вагону на станції Ароматна;
- помилковим є висновок суду про правомірність нарахування п`ятикратного розміру штрафу, оскільки надлишок у 1100 кг виявлено на попутній станції Павлоград-І, а не на станції відправлення – Ароматній під час прийняття вантажу до перевезення за результатом проведення передавальних операцій;
- під час перевезення вагону від станції Ароматна до станції Павлоград І відбулась зміна маси вантажу, що підтверджується комерційним актом №454502/7 від 14.05.2023 року, при цьому, факт невірного зазначення в накладній маси вантажу комерційним актом не встановлений;
- збільшення маси вантажу з причин потрапляння у вагон дощу зумовило необхідність в перевантаженні надлишків з вагонів, про що вказано у листі вантажовідправника від 21.11.2022 року №3/4963;
- судом не враховано, що під час перевезення виникли обставини, які не залежали від вантажовідправника, оскільки останній не організовує, не здійснює, не контролює та не відповідає за процес перевезення вагону, що прямо зумовлює відсутність вини вантажовідправника, у зв`язку з чим, стягнення з відповідача штрафу є незаконним та безпідставним;
- судом не надана оцінка доданим до матеріалів справи доказам зміни якісного показника вугілля, зокрема, не досліджено посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення) №2497 від 19.11.2022 року та протокол випробувань ТОВ "Вуглехімічна лабораторія" від 45/1 від 21.11.2022 року, згідно з якими   вміст "вологи" вугілля у спірному вагоні збільшився з 7,5 % до 17,1 % ;
- суд не врахував, що виявлене позивачем збільшення маси вугілля на 1100 кг, відповідає 1,57 % від зазначеної його маси у накладній, тобто не перевищує загальний показник поверхневої води - не більше 3-5 % від загальної кількості вугілля, навіть без врахування показника капілярної вологи;
- суд не взяв до уваги, що умовами накладної не передбачено обов`язку проведення відбору проб вантажу за участю перевізника, а також надання на підпис актів представникам залізниці, тому суд безпідставно не оцінив протокол випробувань №5/1 від 21.11.2022 року;
- позивач не надав суду докази настання наслідків та спричинення будь-яких збитків внаслідок розбіжностей у накладній №46992715 та комерційному акті та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав про зменшення розміру штрафу на підставі ст.551 Цивільного кодексу України.
          У відзиві на апеляційну скаргу позивач  просить  залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення першої інстанції без змін.
          Позивач зазначає, що матеріали справи місять докази порушення вимог ст.122 Статуту залізниць України підприємством відповідача, а саме - комерційний акт від 19.11.2022 року №454502/87.
          Також позивач вказує, що графа 19 накладної заповнюється саме відповідачем у разі завантаження ним вантажу у вагон і правильність внесених даних підтверджується представником останнього за допомогою електронного підпису.
          За твердженням позивача, у розумінні ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці збитків.
          Крім того позивач зазначає, що:
- щодо норми надлишку, то п.2.6 Правил оформлення перевізних документів визначено, що маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2%, при цьому норма надлишку у вагоні №60561206 становить 139,6кг, що значно менше надлишку (1100кг), виявленого на попутній станції Павлоград-1;
- стосовно опадів, то дані викладені в інформації Дніпропетровського регіонального центру з гідрометрології є узагальненими, не доводять, що в окремий проміжок часу, конкретної доби у конкретній місцевості пройшов дощ саме такої інтенсивності, що збільшив масу вантажу на відповідну кількість;
- щодо вологості вантажу при відправленні – у графі 20 накладної самим же відповідачем зазначено, що вантаж у твердому стані, а отже  його посилання на посвідчення №45/1 від 21.11.2022 року як доказ приймання перевезення вантажу у вологому стані, є суперечливим, оскільки воно не відповідає договору перевезення;
- щодо зменшення штрафу за невірно вказану масу, то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу; у даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає з положень Статуту залізниць України; хоча обставини щодо військової агресії, на які посилається відповідач, є загальновідомими, це не звільняє відповідача від обов`язку доведення цих обставини.
          Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 року для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - доповідач : Верхогляд Т.А., судді: Парусніков Ю.Б., Мороз В.Ф..
        Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2023  року, після надходження справи на запит, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.  
          Дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Відповідно до ч.ч.1, 2  ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
          Згідно з ст. 73  Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
          З матеріалів даної справи вбачається, що у листопаді 2022 року за накладною №46992715, яка у відповідності із ст. 6 Статуту залізниць України є основним перевізним документом та обов`язковою двосторонньою формою угоди на перевезення вантажу, зі станції Ароматна Придніпровської залізниці відправлено вагон № 60561206 на станцію Курахівка Донецької залізниці.
          Відправником є ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (графа №1). Вантажоодержувачем за вказаною залізничною накладною (графа № 4) є Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" за адресою: 850432, Донецька область, с. Вовчанка, вул. Нагірна, 1а.
          19.11.2022 року на станції Павлоград-1 Придніпровської залізниці складено комерційний акт №454502/87, яким зафіксовано, що вагон №60561206 вантажопідйомністю 70,0 т прибув 19.11.2022 поїздом № 9563; вагон у технічному стані справний. 
          У розділі Д "Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку" комерційного акту зазначено наступне: "При контрольному зважуванні вагона № 60561206, що прибув по відправці, вказаній на звороті даного акту. В документі зазначається: вугілля кам`яне марки Г-газовий, навалом, вантаж розміщено та закріплено згідно п. 3.1 гл. 14 додатку 3 до СМГС, розрівняний і маркований продольними борознами, у твердому стані.
Нетто 69800кг, тара з документу перевірена 23400/23200 кг, в/п 70000 кг. В дійсності виявилось: вантаж вугілля, брутто 94100 кг тара з документу 23200кг, нетто 70900кг, що більше маси, зазначеної в документі на 1100кг та вантажопідйомності на 900кг. Зважування проводилось на справних повірених 150т вагонних вагах № 10 станції Павлоград І (повірка 11.07.2022) без відчеплення, при повній зупинці прийомоздавальником ОСОБА_1 , в присутності ДС ОСОБА_2 , приймальника поїздів ОСОБА_3 , ОВР Ротанов О.В. Навантаження нижче рівня бортів на 10-30 см вантаж марковано повздовжними борознами, маркування не порушено, без заглиблень та виїмок. Вагон в технічному відношенні справний, бездверний, люки зачинені, течі та слідів течі вантажу не має. Начальник вантажного району по штату відсутній".
          Позивач, на підставі ст.24 Статуту залізниць України, згідно з якою вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності відомостей, зазначених ними у накладних, нарахував відповідачу як вантажовідправнику штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати, яка складає 45 445,00 грн. (9089,00 грн. – провізна плата за всю відстань перевезення х 5).
          У порядку досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача із претензією від 17.01.2023 року №НЮС-07/18 про сплату вказаної вище суми штрафу.
          У відповіді на претензію відповідач зазначив, що маса вугілля збільшилася у зв`язку з потраплянням вологи у вигляді значного дощу, тобто з об`єктивних причин, які не залежали від вантажовідправника, тому ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" звільняється від відповідальності, яка передбачена ст.122 Статуту залізниць України. 
          Неоплата відповідачем вказаної вище суми штрафу стала підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.
          Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
          Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
          Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються Законом України "Про транспорт", Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року №457, Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000  року №644 (далі - Правила), Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року №334, Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року №861/5082, Правилами видачі вантажів, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року №862/5083.
          Статтею 6 Статуту  залізниць України (далі –Статут) визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.
          Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.
          Пунктом 2.3. Правил визначено, що представник відправника у графі 55 накладної "Правильність внесених відомостей підтверджую" вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреністю на оформлення перевезення.
          Згідно з ч. 1 ст. 24 Статуту вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки невірності, неточності або неповноту відомостей, зазначених ним у накладній.
          Частиною 2 ст. 24 Статуту передбачено право Залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
          Згідно з ст. 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
          Правила оформлення перевізних документів затверджені наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року №644 (в редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 року №138). 
          Відповідно до пунктів 1.2, 2 Правил, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.
          У додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів встановлено, що у графі "маса вантажу, визначена відправником" вказується маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом). У графі "спосіб визначення маси" зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/відправником). У графі "ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)" зазначається відправником або залізницею. У графі "правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.
          Відповідно до п. 5.5 розд. 5 Правил якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно ст. 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми та комерційним актом.
          Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
          Отже, підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст.129 Статуту. 
          Згідно з ч. 3 п. 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 29.05.2002  року №334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року № 567/6855, у комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах; у разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.
          Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи засвідчення у комерційному акті № 454502/87 від 19.11.2022 року у встановленому порядку факту того, що маса вантажу (вугілля) у вагоні № 60561206 становить  на 1100кг більше, ніж маса, зазначена у документі (накладній), місцевим господарським судом  зроблено правильний висновок про наявність підстав для  стягнення з відповідача на користь позивача штрафу  за неправильно зазначену у накладній масу вантажу у розмірі 45 445,00грн., який розрахований виходячи із встановленої провізної плати за спірний вагон.
          Доводи апелянта про зміну якісного показника вугілля у зв`язку з попаданням у вагон опадів, які спричинили збільшення ваги, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на наступне.
          За умовами п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.
          Як вбачається з матеріалів справи, у графі 20 накладної самим же відповідачем зазначено - "Вантаж у твердому стані". 
          Частиною 2 статті  32 Статуту встановлено, що відправник зобов`язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням технічних умов.
          Відповідно до п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б його збереження на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього середовища згідно з законодавством.
          Тип вантажу, що перевозився у спірному вагоні - вугілля кам`яне - знаходиться у переліку вантажів, які дозволено перевозити у вагонах відкритого типу згідно з Правилами перевезення вантажів.
          При цьому чинним законодавством не передбачений вплив погодних умов на перевезення та пов`язані з перевезенням технологічні процеси. Тобто, немає правового механізму, який би певним чином обраховував вплив тих чи інших погодних явищ на масу вантажу (відношення кількості опадів до площі вагону; фізичні властивості вантажу, які впливають на випаровування: альбедо, пористість, гігроскопічність тощо).
                  Одночасно слід зазначити, що лист Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології № 994-04/22/994-04 від 16.03.2023 року, на який посилається апелянт, не може слугувати належним доказом збільшення маси вантажу у вагоні через погодні умови, оскільки дані, викладені у цьому листі, є узагальненими та середньостатистичними (інформація наявна лише за велику частину місцевості в цілому, а не за його окремий район, вулицю тощо). Інформація з гідрометеорологічного центру є сукупністю регіональних середньостатистичних даних, з яких не можливо встановити точну кількість опадів по конкретно взятій місцевості. 
          Таким чином, як правильно зазначено місцевим господарським судом, відповідачем не надано доказів наявності атмосферних опадів саме на шляху слідування вагону, їх кількості, не доведено причинно-наслідкового зв`язку атмосферних явищ та стану вантажу, тобто відсутні усі складові, які у сукупності могли б свідчити про те, що в конкретний проміжок часу, конкретної доби, по конкретній місцевості, пройшов дощ, і саме такої інтенсивності, що збільшив масу конкретного вантажу на конкретну кількість.
          Стосовно акту №2983 від 21.11.2022 року відбору та підготовки проб вугілля, то він одноособово був складений та підписаний начальником ТОВ "Вуглехімічна Лабораторія" Тімковою Т.В.. Представник позивача  не брав участі у відборі проб, тому цей акт не може слугувати належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки має односторонній характер. Інші докази проведення відбору проб, або докази присутності при відборі представників позивача, відповідачем не надані. 
          З огляду на викладене протокол №45/1, складений за результатами проведення випробувань  зразків, відібраних на підставі вказаного вище акту, також не доводить відповідних обставин.
          Стосовно посилань скаржника на можливість зменшення розміру штрафних санкцій за судовим рішенням, колегія суддів зазначає наступне.
          Відповідно до положень ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
          Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
          Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
          Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України).
          Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 Господарського процесуального кодексу України за відсутності в законі переліку виняткових обставин господарський суд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав, за яких можливе зменшення штрафу.
          Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки над розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тобто  не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
          Одночасно, положення п. 24 Статуту залізниць України встановлюють чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликані забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначають критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).
Заявлена до стягнення штрафна санкція має позадоговірну правову природу і випливає із положень Статуту залізниць України.
          Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка у даному випадку, передбачена п. 118, 122 Статуту залізниць України.
          Отже, зазначений штраф, відповідно до п. 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків. Тому  відсутні підстави вважати такий штраф надмірно великим у порівнянні з допущеним правопорушенням, при цьому можливості його зменшення Статутом не передбачена.
          Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 року у справі №914/2339/17, від 12.02.2018 року у справі №906/434/17.
          Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач та відповідач є господарюючими суб`єктами та несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності.
          За приписами ст.42 Господарського кодексу   України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
          При цьому, здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.
          У даному випадку, саме відповідачем при заповненні накладної внесені невірні відомості щодо маси вантажу, що стало підставою для складання комерційного акту та нарахування штрафу. Вказане є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникло в силу об`єктивних та незалежних від відповідача обставин.
          Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
           Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ у справі "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 року) у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994 року, серія А, №303-А, п.29).
                   З огляду на викладене інші доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства, не спростовують вказаних вище висновків суду, які напряму випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України.
          За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
          Згідно з ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
           За загальним правилом, доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що у даному випадку скаржником зроблено не було.
          Звертаючись з апеляційною скаргою, скаржник не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі судового рішення.
          Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
          Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
          З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення місцевого господарського суду у даній справі слід залишити без змін.
          Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.
               Керуючись ст.ст.269, 275, 276, 282 – 284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-                                                        
                                                         ПОСТАНОВИВ:
                   Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення.
         Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2023 року у справі № 904/2277/23 залишити без змін.
         Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.    
         Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Головуючий суддя                                                             Т.А. Верхогляд

          Суддя                                                                                    Ю.Б. Парусніков
          
          Суддя                                                                                    В.Ф.Мороз