ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 січня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/3719/23
Головуючий у першій інстанції – Карпусь  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/147/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В.,  Шитченко Н.В.,

учасника справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником – адвокатом Вершиніним Костянтином Валерійовичем, на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 вересня 2023 року (проголошено о 09:55, повний текст рішення складено 21 вересня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

                                    У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) по аліментах за період 01.04.2020 по 31.03.2023 в розмірі 92 388,03 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області вiд 27.04.2018 на її користь стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 починаючи з 04.04.2018 і до досягнення дитиною повноліття, який перебуває на виконанні у Ніжинському ВДВС.
Проте відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого станом на 31.03.2023 утворилась заборгованість у сумі 92 388,03 грн.
Позивачка зазначала, що заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, а тому наявні підстави для стягнення з останнього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, розмір якої за її розрахунком за період з 01.04.2020 по 31.03.2023 становить 405 678, 68 грн. 
Ураховуючи вимоги ст. 196 СК України щодо обмеження максимальної суми пені, яка може бути стягнута рішенням суду, - не більше 100 відсотків заборгованості, просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі заборгованості – 92 388,03 грн.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.09.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2020 по 31.03.2021 у сумі 24 676,49  грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Вершинін К.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на  незаконність та необґрунтованість рішення через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. 
Заявник зазначає, що суд не звернув уваги на те, що відповідач взагалі аліменти не сплачує, дитиною не опікується, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, унаслідок чого станом на 31.03.2023 утворилась заборгованість у сумі 92 388,03 грн, що у свою чергу, є підставою для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Указує, що судом взято до уваги розрахунок заборгованості по аліментах, виконаний державним виконавцем 24.07.2023, відповідно до якого станом на 01.04.2021 заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає 74 675,76 грн, а розмір пені складає 248 969,99 грн, що значно перевищує розмір заборгованості по аліментах.
Наголошує, що позивачем при обрахунку пені дотримано абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України та порахована пеня не перевищує розміру 100% заборгованості. 
Стверджує, що відповідач не довів, що вживав заходи щодо належного виконання зобов`язання, тому ОСОБА_2 є винним у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та є всі підстави для стягнення з нього неустойки (пені) по аліментах. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – зміні в частині проведеного судом розрахунку розміру неустойки за період з 01.04.2020 по 31.03.2021.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції  виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2020 року по березень 2021 року.
Урахувавши приписи частини 1 статті 196 СК України щодо обмеження максимального розміру неустойки (пені) 100% заборгованості, районний суд дійшов висновку про стягнення її в розмірі 24 676,49 грн. 
З такими висновками районного суду апеляційний суд погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогами чинного законодавства. 

Судом у справі встановлено, що судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області (справа №740/1438/18, провадження № 2-н/740/169/18) від 27.04.2018 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 (нині – ОСОБА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з 04.04.2018 і до досягнення дитиною повноліття.
04.06.2018 Ніжинським відділом державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №56501759 з виконання вищезазначеного судового наказу (а.с. 13). 
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах ВП №56501759 від 24.07.2023, складеним старшим державним виконавцем Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лисенком О.С. станом на 01.04.2021 розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів складає 24 676,49 грн, а станом на 31.03.2023 (дата, визначена позивачкою) -  74 675,76 грн (а.с. 27 зворот).
Як вбачається з довідки ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» №127 від 23.07.2023 ОСОБА_2 дійсно працює на комбінаті на посаді стрільця,  загальний розмір нарахованої йому заробітної плати за період з квітня 2021 року по червень 2023 року становить 107 291,86 грн, розмір податків 20 698,62 грн. Також із довідки вбачається, що за період з березня по грудень (включно) 2022 року заробітна плата відповідачу не нараховувалась (а.с. 25 зворот). 
Відповідно до довідки ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів»  №128 від 26.07.2023 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 станом на 26.07.2023 становить 86 593,24 грн (за період з 02.04.2021 по червень 2023 року включно), тобто в указаний період заробітна плата відповідачу нараховувалась, але не виплачувалась (а.с. 26). 

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства  є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 

Частиною 3 статті 195 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору – судом.
У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (частина перша статті 196 СК України).
Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що: «у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.
У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 705/2656/21 уважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».
Аналогічний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 461/7406/18 (провадження № 61-2128св20) та від 28 жовтня 2020 року в справі № 610/1213/17 (провадження № 61-212св18).

Судом першої інстанції ґрунтовно взято до уваги довідки ДП «Ніжинський комбінат хлібопродуктів» та встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів відповідачем протягом періоду з квітня 2021 року по червень 2023 року, виникла з незалежної від нього, поважної причини, а саме невиплати заробітної плати за місцем роботи останнього, що виключає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) за вказаний період. Суд правильно констатував про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2020 року по березень 2021 року. 

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). 
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватись платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.  
Згідно з частиною першою  статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць  та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. 
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21 висловлена наступна правова позиція:
при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Ураховуючи наведені вище положення проведений судом першої інстанції розрахунок неустойки (пені) є помилковим.
Так, при обрахунку пені кількість днів прострочення має бути визначена, з урахуванням принцип диспозитивності, за період з 01.04.2020 по 01.04.2023.  
Розрахунок неустойки (пені) по аліментах належить здійснювати таким чином:
889,50 грн (заборгованість за місяць квітень 2020) х 1095 (кількість днів заборгованості) х 1% = 9 740,03 грн;
889,50 грн (заборгованість за місяць травень 2020) х 1065 (кількість днів заборгованості) х 1% = 9 473,18 грн;
889,50 грн (заборгованість за місяць червень 2020) х 1034 (кількість днів заборгованості) х 1% = 9 197,43 грн;
1 886,92 грн (заборгованість за місяць липень 2020) х 1004 (кількість днів заборгованості) х 1% = 18 944,68 грн;
1 886,92 грн (заборгованість за місяць серпень 2020) х 973 (кількість днів заборгованості) х 1% = 18 359,73 грн;
1 886,92 грн (заборгованість за місяць вересень 2020) х 942 (кількість днів заборгованості) х 1% = 17 774,79 грн;
2035,04 грн (заборгованість за місяць жовтень 2020) х 912 (кількість днів заборгованості) х 1% = 18 559,56 грн;
2035,04 грн (заборгованість за місяць листопад 2020) х 881 (кількість днів заборгованості) х 1% = 17 928,70 грн;
2035,04 грн (заборгованість за місяць грудень 2020) х 851 (кількість днів заборгованості) х 1% = 17 318,19 грн;
2071,87 грн (заборгованість за місяць січень 2021) х 820 (кількість днів заборгованості) х 1% = 16 989,33 грн;
2071,87 грн (заборгованість за місяць лютий 2021) х 789 (кількість днів заборгованості) х 1% = 16 347,05 грн;
2071,87 грн (заборгованість за місяць березень 2021) х 761 (кількість днів заборгованості) х 1% = 15 766,93 грн. 
Загальна сума неустойки (пені)  становить 186 399,60 грн. 
За положеннями ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Зважаючи на те, що заборгованість зі сплати аліментів за період з квітня 2021 року по червень 2023 року виникла з незалежної від відповідача поважної причини, а саме невиплати заробітної плати за місцем роботи останнього, то сукупний розмір заборгованості по аліментах, як правильно встановлено судом першої інстанції, обраховується за період з квітня 2020 року по березень 2021 року та згідно розрахунку державного виконавця становить 24 676,49 грн, а сукупний розмір пені за цей період становить 186 399,60 грн. Тому з урахуванням того, що пеня не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, одержувач аліментів має право на стягнення  24 676,49 грн, як правильно зазначено районним судом. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом взято до уваги розрахунок заборгованості по аліментах, виконаний державним виконавцем 24.07.2023, відповідно до якого станом на 01.04.2021 розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів складає 74 675,76 грн, є помилковими, оскільки згідно вказаного розрахунку державного виконавця станом на 01.04.2021 розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів складає 24 676,49 грн.

Ураховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 , подана її представником – адвокатом Вершиніним К.В. підлягає частковому задоволенню, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.09.2023 – зміні з викладенням його мотивувальної частини щодо проведеного судом розрахунку розміру неустойки за період з 01.04.2020 по 31.03.2021 в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – адвокатом Вершиніним Костянтином Валерійовичем – задовольнити частково.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 вересня 2023 року – змінити, виклавши його мотивувальну частину щодо проведеного судом розрахунку розміру неустойки за період з 01.04.2020 по 31.03.2021 в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                                       О.Є. Мамонова

Судді:                                                                               Н.В. Висоцька

                                                                                         Н.В. Шитченко