П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/4279/23	

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,
повний текст судового рішення
складено 23.05.2023, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                     -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
-            Кравченко К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційними скаргами Державної податкової служби України, ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати податкову консультацію Державної податкової служби України від 15.02.2023 року №329/ІПК/99-00-24-03-03-06, надану на звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
29.03.2023 року (вх. № ЕП/2667/23) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на адміністративний позов.
В обґрунтування позову зазначено, що податкова консультація відповідача суперечить вимогам Податкового кодексу України та порушує права позивача, оскільки позивач здійснює виключно вид діяльності, який пов`язаний з професійним статусом адвоката, іншої господарської діяльності позивач не здійснює, у зв`язку з чим податкова консультація фактично передбачає додаткове податкове навантаження та подвійне оподаткування.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в яких, в обґрунтування правової позиції, зокрема, зазначено, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, та вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України (місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська пл. 8; код ЄДРПОУ 43005393) про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації – задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано податкову консультацію Державної податкової служби України від 15.02.2023 року №329/ІПК/99-00-24-03-03-06, надану на звернення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Стягнуто з Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ 43005393) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 2147,20 грн. (дві тисячі сто сорок сім грн. 20 коп.).
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Державна податкова служба України подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Державна податкова служба України вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Крім того, ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року. Апелянт просить змінити мотивувальну частину рішення, врахувавши доводи позовної заяви та апеляційної скарги, поданої позивачем; резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року по справі №420/4279/23 – залишити без змін. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов невірного висновку в контексті обставин справи, що розглядалася, та не з`ясував дійсні обставини справи
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу Державної податкової служби України слід задовольнити.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

13.07.2020 року зареєстровано ФОП ОСОБА_1 , який перебуває на спрощеній системі оподаткування (ІІІ група із ставкою податку 5%) з КВЕД 88.91, 69.10 Діяльність у сфері права. Дані про взяття на облік, як платника податків – НОМЕР_2 ; дані про взяття на облік, як платника єдиного внеску – 10000001833749.
15.07.2020 року ОСОБА_1 на підставі рішення Ради адвокатів Одеської області №41 набув право на зайняття адвокатською діяльністю.
23.07.2020 року ОСОБА_1 взято на облік платника податків, як особу, що провадить незалежну професійну діяльність (індивідуальна адвокатська діяльність). КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права, про що видано довідку за формою №34-ОПП №201530700034.
З 01.07.2022 року позивач перебуває на обліку, як платник єдиного податку зі ставкою 2% від доходу за КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права, що підтверджується Витягом з реєстру платників податку №27372 від 28.02.2023 року. 
16.07.2021 року позивач звернувся до ГУ ДПС в Одеській області із запитом про надання індивідуальної податкової консультації щодо практичного застосування норм законодавства з питань нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно податкової консультації ГУ ДПС в Одеській області від 15.02.2023 року №329/ІПК/99-00-24-03-03-06 позивач повинен сплачувати ЄСВ, як адвокат, незважаючи на те, що особа вже є платником ЄСВ як фізична особа-підприємець.
Не погоджуючись з наданою податковою консультацією, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регламентовано Податковим кодексом України.
Відповідно до вимог п.41.1. ст.41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.
Згідно з вимогами п.п.191.1.28 п.191.1ст.191 Податкового кодексу України до функцій контролюючого органу віднесено надання індивідуальних податкових консультацій, інформаційно-довідкових послуг з питань податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до вимог пп.14.1.172-1 ст.14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація – це роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.
Пунктом 52.1 ст.52 Податкового кодексу України передбачено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію (п.52.2 ст.52 Податкового кодексу України).
За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства (п.52.3 ст.52 Податкового кодексу України).
Відповідно до вимог п.53.2 ст.53 Податкового кодексу України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.
Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
Статтею 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» унормовано, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Відповідно до п.п.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Згідно пунктів 63.1, 63.2 ст.63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.
Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.
Пунктом 63.5 ст.63 Податкового кодексу України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.
Фізичні особи - підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.
Відповідно до вимог п.65.2 ст.65 Податкового кодексу України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.
Згідно з вимогами п.п.65.4.4 п.65.4 ст.65 Податкового кодексу України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.
ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2021 року позивачем до Головного управління ДПС в Одеській області було подано заяву про отримання індивідуальної податкової консультації, у якій враховуючи розбіжності у позиції фіскального органу та судовою практикою, ставилися питання:
1.          Чи має право самозайнята особа, що здійснює індивідуальну адвокатську діяльність та одночасно є ФОП за КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права» вести єдиний облік за правилами, встановленими для платників єдиного податку?
2.           Чи має право самозайнята особа, що здійснює індивідуальну адвокатську діяльність та одночасно є ФОП за КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права» подавати звітність лише як платник єдиного податку?
3.          Чи підлягають декларуванню та оподаткуванню доходи від незалежної професійної діяльності фізичної особи-адвоката шляхом подання податкової декларації про майновий стан і доходи (для громадян та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність)?
4.          Чи має право адвокат, що здійснює індивідуальну адвокатську діяльність приймати оплату за надані послуги на рахунок, відкритий у банківській установі для фізичної особи-підприємця?
15.02.2023 року Державною податковою службою України було видано індивідуальну податкову консультацію 329/ІПК/99-00-24-03-03-06.
21.02.2023 року позивачем було отримано реєстровано поштове відправлення 0405352856975 з даною консультацією.
У наданій індивідуальній податковій консультації відповідач дійшов висновку, що позивач зобов`язаний сплачувати ЄСВ, як ФОП так і як самозайнята особа.
Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції не погодився з такою правовою позицією відповідача, зазначивши, що позивач, здійснюючи підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права та адвокатську діяльність займається одним і тим же видом підприємницької діяльності і у нього не виникає обов`язку подання звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, адже у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства. Суд першої інстанції вважає, що індивідуальна податкова консультація суперечить податковому законодавству, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог, але неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Позивач є самозайнятою особою та здійснює як підприємницьку діяльність, так і незалежну професійну діяльність адвоката.
Відповідно до вимог ст.52 Податкового кодексу України з порушених у зазначеному запиті ОСОБА_1 питань ДПС України надано індивідуальну податкову консультацію від 15.02.2023 року №329/ІПК/99-00-24-03-03-06, яка містить відповідь на звернення позивача, її зміст відповідає положенням чинного законодавства, які діяли на момент звернення платника податку на отримання консультації (2021 рік).
Так, у питанні податкового обліку доходів і витрат згідно висновків індивідуальної податкової консультації: «фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність та одночасно проводить незалежну професійну діяльність, веде окремий облік доходів/витраї отриманих/понесених від провадження незалежної професійної діяльності підприємницької діяльності і підприємницької діяльності».
Крім того, колегія суддів зазначає, що такий платник податку подає дві податкові декларації: 
- декларацію про майновий стан і доходи, за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 02.10.2015 №859 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.12.2020 №789) з додатком Ф2 для відображення доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності (подає до 01 травня року, що настає за звітним, та сплачує податок на доходи фізичних осіб та військовий збір до 01 серпня року, що настає за звітним); 
- декларацію платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця, за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 №578 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 09.12.2020 №752), для відображення доходів, отриманих від підприємницької діяльності (третя група - подає протягом 40 календарних днів, що настають за останнім днем звітного (податкового) кварталу, та сплачує єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання декларації)».
У питанні поєднання одного банківського рахунку для зарахування оплати наданих послуг як від підприємницької діяльності, так незалежної професійної діяльності в індивідуальній податковій консультації вказано про те, що «кошти, які отримує фізична особа від провадження незалежної професійної діяльності або від здійснення господарської діяльності як фізичною особо-підприємцем, мають надходити на окремі рахунки, відкриті у банку для провадження такої діяльності». 
Так, згідно з нормами Законом України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Податкового кодексу України для фізичної особи, яка провадить незалежну адвокатську діяльність, не передбачено обмежень щодо здійснення підприємницької (відмінної від адвокатської) діяльності, не забороненої законом, у разі реєстрації такої особи підприємцем. 
Разом з тим, відповідно до вимог п.291.3 ст.291 Кодексу спрощена система оподаткування, обліку та звітності застосовується виключно юридичними особами або фізичними особами-підприємцями, при цьому застосування спрощеної системи оподаткування фізичними особами, які здійснюють незалежну професійну діяльність, Кодексом не передбачено. 
Отже, фізична особа-підприємець не може здійснювати адвокатську діяльність, а до доходів, отриманих від провадження адвокатської діяльності, не може бути застосовано спрощену систему оподаткування та звітності. У зв`язку з чим, фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність та одночасно провадить незалежну професійну діяльність, веде окремий облік доходів/витрат, отриманих/понесених від провадження незалежної професійної діяльності і підприємницької діяльності, та здійснює окремо розрахунки з бюджетом. 
Таким чином, з урахуванням законодавчих змін щодо порядку нарахування та сплати ЄСВ в спростування тверджень суду першої інстанції (щодо подвійного податкового навантаження та подвійного оподаткування, ведення подвійної звітності (бухгалтерії)), колегія суддів зазначає, що у спірній ІПК вказано на саме необхідність ведення окремого обліку доходів/витрат, отриманих/ понесених від провадження незалежної професійної діяльності та підприємницької діяльності виключно у випадку здійснення фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку з ознакою незалежною професійної діяльності, підприємницької діяльності (відмінної від адвокатської діяльності) та одночасного провадження незалежної професійної діяльності. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Державної податкової служби України про те, що висновки спірної індивідуальної податкової консультації є обґрунтованими, жодним чином не протирічать положенням чинного законодавства України та у своєму змісті не призводять до додаткових навантажень на заявника, тобто позивача по справі, у питанні ведення податкового обліку. 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, аналізуючи індівідуальну податкову консультацію, дійшов невірного висновку про те, що індивідуальна податкова консультація побудована на аналізі норм Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Однак, оскаржувана індивідуальна податкова консультація такого висновку не має. Заявником ОСОБА_1 у своєму зверненні від 16.07.2021 року, на яке було надано спірну індивідуальну податкову консультацію, питання щодо сплати єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем, так і самозайнятою особою, що здійснює адвокатську діяльність, не було поставлено (тобто, не було предметом як запиту та ІПК), а отже, аналізу норм Закону №2464 у даній консультації й здійснювалось. 
Верховний Суд у постанові від 16.06.2020 року у справі №826/14366/17 звернув увагу на те, що «виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права».
Крім того, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не враховано, що чинне законодавство не місить положень щодо виключного застосування платником податку індивідуальної податкової консультації при здійсненні податкового обліку доходів та витрат від здійснення діяльності, тоді як відповідно до п.16.1. п.16.1 ст.16 Кодексу на платника податку покладено обов`язок вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.
Отже, за наведених обставин у спірних питаннях індивідуальна податкова консультація ніяким чином не порушує права ОСОБА_1 у належному виконанні ним обов`язку з ведення податкового обліку.
З урахуванням всіх викладених обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Державної податкової служби України підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 317; 321; 322; 325; 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, - 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації – скасувати.
Прийняти у справі №420/4279/23 нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	К.В. Кравченко   Н.В. Вербицька