КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 357/10437/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/15913/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
27 грудня 2023 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2023 року у складі судді Цукурова В.П.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю садового будинку та земельної ділянки, визнання права власності на частину садового будинку, визнання права власності на частину земельної ділянки,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2  про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю садового будинку та земельної ділянки, визнання права власності на 1/2 частину садового будинку, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, в якому просив:
 
- встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 15 листопада 2016 року по 30 вересня 2022 року;  
 
- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : садовий будинок АДРЕСА_1 Білоцерківський район, Київської області  та земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровий № 3220488300:05:004:0199, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва;  
 
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 рада, Білоцерківський район, Київської області;  
 
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий №3220488300:05:004:0199, що розташований по АДРЕСА_1 ;
 
- стягнути з Відповідача на користь позивача судові витрати.
 
Позов обґрунтовано тим, що позивач познайомився з відповідачем приблизно 20 років тому через спільного знайомого.  
 
З 1992 року по 2016 рік позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Цей шлюб було розірвано на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2016 року у справі №357/10104/16-ц. З того часу позивач у зареєстрованому шлюбі не перебував.  
 
Ще до розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , з якою вони проживали у спільній квартирі АДРЕСА_2 , їхні відносини настільки погіршилися, що вони припинили будь-які подружні стосунки і в травні 2016 року позивач пішов жити до квартири своєї матері на АДРЕСА_3 .  
 
У цей час відповідач запропонувала позивачу перейти жити до неї в квартиру АДРЕСА_4 . Приблизно в червні 2016 року позивач поселився в квартирі відповідача, де вони стали проживати однією сім`єю. Відповідач на той час вже була багато років розлучена, її донька ОСОБА_4 навчалася в ЗВО у місті Києві.  
 
Таким чином, фактично з червня 2016 року сторони створили сім`ю, оскільки проживали разом спочатку у квартирі відповідача, а потім у спірному будинку. Позивач з того часу постійно оплачував усі комунальні послуги в квартирі АДРЕСА_4 , потім по садовому будинку, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . До 30 вересня 2022 року сторони були між собою пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, але не звернулися до РАЦС із заявою про реєстрацію шлюбу. Протягом всього періоду спільного проживання позивач витрачав багато коштів на сім`ю, купував все необхідне в повсякденному житті, завжди оплачував сімейний відпочинок під час відпусток і багато іншого.  
 
Позивач увесь час мав постійний дохід від своєї підприємницької діяльності, з 2018 року отримує пенсію та соціальну допомогу, з 2020 року працевлаштований на ТОВ «Виробничо-будівельна фірма «Монолітбуд». Загальна сума його доходів з 2019 року по жовтень 2022 року (крім ФОП) складає 226 091 грн 73 коп.  
 
Також 04 лютого 2019 року був проданий будинок, який належав позивачу та його колишній дружині ОСОБА_3 і був на неї оформлений, від продажу якого позивач отримав половину вартості в сумі 936 378 грн (вартість усього будинку складала 1872457 грн.).  
 
У цей період на ім`я своєї дочки ОСОБА_5 відповідач почала будувати садовий будинок, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Це будівництво фактично велося за кошти відповідача, яка вкладала туди всі свої доходи протягом 2017-2018 років і навіть оплачувала витрати на оренду квартири для сім`ї дочки. Тому більшою мірою сім`ю сторін утримував позивач.
 
У цей же час відповідач продала свою квартиру АДРЕСА_4 , а отримані гроші внесла як первинний внесок в придбання квартири в ЖК «Славутич» в місті Київ й у подальшому оплачувала будівництво квартири.
 
 Відповідача ОСОБА_5 22 червня 2019 року уклала договір купівлі-продажу незавершеного будівництва 92% готовності садового будинку зі своєю бабусею ОСОБА_6 (матір`ю відповідача). З тексту договору купівлі-продажу вбачається, що цей договір вчинено за 66 000 грн. 
 
Згідно зі звітом про оцінку майна, який був складений ФОП ОСОБА_7 для укладення вказаного вище договору, ринкова вартість цього об`єкта не завершеного будівництва 92% готовності складала 65 240 грн.  
 
17 жовтня 2019 року мати відповідачки подарувала їй це ж саме незавершене будівництво 92% готовності. Згідно з умовами договору дарування дарунок сторони оцінили в 50 000 грн.
 
Фактично цей об`єкт незавершеного будівництва перейшов у власність відповідача ще в червні 2019 року, оскільки договір купівлі-продажу з ОСОБА_6 носив формальний характер.
 
Таким чином, у 2019 році на той час ще садовий будинок 92% готовності був збудований в основному, але внутрішні та зовнішні оздоблювальні роботи ще не були здійснені.  
 
Усі подальші будівельні та оздоблювальні роботи по цьому будинку проводилися та оплачувалися вже виключно позивачем разом із відповідачкою.  
 
У 2019 році сторони вселилися в цей будинок, поступово добудували його, завершили всі роботи й 18 лютого 2020 року Департамент ДАБІ у Київській області видав декларацію про готовність даного об`єкта до експлуатації (КС 111200490209), а 06 березня 2020 року цей будинок було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з відкриттям розділу на новостворений об`єкт нерухомого майна. Будинок в розмірі 1/1 частки з 06 березня 2020 року зареєстровано за відповідачкою.  
 
Відповідачка була зареєстрована в будинку 23 вересня 2020 року, позивач  - 28 вересня 2020 року,  а донька та онука відповідачки- 25 вересня 2020 року.  
 
Із своїх особистих коштів, які позивач мав від продажу будинку, в перерахунку по курсу долара в різні періоди, він вклав у спірний будинок близько 80000 доларів США.
 
Спірний будинок зареєстрований за відповідачем добудовували сторони разом і вкладали значні кошти, чим збільшили його вартість в багато разів. Вартість спірного будинку відповідно до звіту №061022/С про незалежну оцінку, що виконаний на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 станом на 14 жовтня 2022 року становить 10 527 240 грн, тоді як на момент отримання у власність відповідачем незавершеного будівництва цього будинку 17 жовтня 2019 року його вартість складала 50 000 грн, (згідно з договором дарування) та 65 240 грн (згідно зі звітом при оцінку майна, виготовленого ФОП ОСОБА_7 станом на 05 червня 2019 року).  
 
Оскільки між сторонами погіршилися відносини і відповідачка перешкоджає проживанню позивача в спірному будинку, позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав і доводити свої права співвласника вказаного будинку.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 28 вересня 2020 року по 30 вересня 2022 року. У задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю садового будинку та земельної ділянки, визнання права власності на 1/2 частину садового будинку та на 1/2 частину земельної ділянки відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі..
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем було надано суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження своєї позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 15 листопада 2016 року по 30 вересня 2022 року.
 
Вказано, що суд в рішенні безпідставно вказав, що ніби сторонами не оспорюється, що позивач втратив доступ до спірного будинку 30 вересня 2022 року, але це не відповідає дійсності.
 
Крім того, зазначає, що судом першої інстанції помилково вказано, що ніби позивач стверджує, що з 15 листопада 2016 року до 30 вересня 2022 року він разом із позивачем проживав однією сім`єю і що в цей період за спільні з відповідачем кошти було побудовано та оснащено спірний будинок. Насправді він вказував, що однією сім`єю з відповідачкою жив приблизно з червня 2016 року, а з 15 листопада 2016 року просив встановити відповідний факт, бо до цього часу ще перебував в офіційному шлюбі з іншою жінкою.
 
Суд у рішенні вказав, що загальна сума його доходів з 2019 року по жовтень 2022 року (крім ФОП) складає 226 091 грн 73 коп., і при цьому не вказав про його значні доходи саме як ФОП з 2015 року по 2021 рік сумі 5 493 736 грн, про що було зазначено в позовній заяві.
 
Крім того, щодо оцінки квитанцій на оплату комунальних послуг вказує, що суд побачив і врахував лише ті квитанції, які датовані періодом часу з січня по травень 2022 року, але у справі є квитанції і за січень 2019 року, і за жовтень 2019 року, за червень і серпень 2019 року, за лютий, березень, вересень, жовтень 2019 року, за 2021 рік.
 
Апелянт, зазначає, що акти виконаних робіт від 17 травня 2019 року та від 07 травня 2019 року, договору від 26 лютого 2019 року та інших документів містять достатню інформацію, яка в сукупності з іншими доказами по справі, дає підстави для висновків, що всі ці витрати були понесені ним і всі ці товари і роботи застосовані для завершення будівництва та оснащення спірного будинку.
 
Окрім цього, суд допустився помилки при оцінці показань всіх свідків, а тому вважає що місцевий суд не в повній мірі з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам по справі, а деякі з них взагалі були проігноровані. 
 
У письмових  поясненнях ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
 
Вказує, що попри реєстрацію місця проживання позивача в будинку ОСОБА_2 , ведення спільного господарства, піклування один про одного та проживання їх як сім'ї було відсутнє. 
 
Зазначає, що надані апелянтом до суду податкові декларації та інші докази на підтвердження його доходів у період 2016-2022 років, які нібито він вкладав у спірний будинок, не можуть підтверджувати факт спільного проживання та ведення спільного господарства між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки вони є звітними податковими документами.
 
Крім того, з копії банківської виписки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01 червня 2019 року по 08 листопада 2022 року наданої позивачем не вбачається, що позивач витрачав отримані кошти на ведення спільного господарства шляхом здійснення покупок.
 
Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Дідич П.В., які просили про задоволення апеляційної скарги, адвоката Руденка А.О. в інтересах ОСОБА_2 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.
 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції  в повній мірі відповідає.
 
Як видно з матеріалів справи,  з 04.09.1992 ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 
 
04.11.2016 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі N 357/10104/16-ц указаний шлюб було розірвано. Дане судове рішення набрало законної сили 15.11.2016 (а.с. 111 т. 1).
 
Сторони між собою у зареєстрованому шлюбі не перебували та не перебувають.
 
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., відповідачкою було продано квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 68-71 т. 2).
 
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22.06.2019, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М., ОСОБА_5 донькою відповідачки, було продано ОСОБА_6 матері відповідача земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3220488300:05:004:0199, яка розташована за адресою Київська область, Білоцерківський район, Фурсівська сільська рада (а.с. 238-240 т. 2).
 
Відповідно до договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом 92 % готовності садового будинку від 22.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М., ОСОБА_5 було продано ОСОБА_6 за 66 000 грн незавершений будівництвом 92 % готовності садовий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 241-243 т. 2).
 
Згідно з договором дарування земельної від 17.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., ОСОБА_6 було безоплатно передано відповідачу земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: 3220488300:05:004:0199, яка розташована за адресою Київська область, Білоцерківський район, Фурсівська сільська рада (а.с. 244-245 т. 2).
 
Крім того, відповідно до договору дарування незавершеного будівництва від 17.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В., ОСОБА_6 було безоплатно передано відповідачці незавершене будівництво, 92 % готовності садовий будинок, розташований за адресою Київська область, Білоцерківський район, Фурсівська сільська рада. Згідно з п. 1.6. Договору цей дарунок сторони оцінили у сумі 50 000 грн (а.с. 246-247 т. 2).
 
Згідно зі звітом виготовленим ФОП ОСОБА_7 станом на 05 червня 2019 року  
 про оцінку майна - садового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкт незавершеного будівництва 92 % готовності, що належить ОСОБА_5 , № 060-06-19 вартість об`єкта оцінки визначена у сумі 65 240  грн (а.с. 26-54  т.1).
 
Відповідно до звіту № 061022/С про незалежну оцінку указаного будинку, суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 станом на 14 жовтня 2022 року,ринкова вартість об`єкта оцінки разом з іншими  поліпшеннями - благоустрій території, вимощення, побутова техніка, меблі, визначена у розмірі 10 527 240 грн (а.с. 55-108 т.1).
 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 203468901 від 10.03.2020 щодо садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 18.02.2020 Департаментом ДАБІ у Київській області видано декларацію про готовність указаного об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС141200490209. 06.03.2020 року здійснено державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Власник ОСОБА_2 (а.с. 18 т.1).
 
Відповідно до довідки № 1024/02/02-21 від 13.10.2022 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, місце проживання відповідачки у садовому будинку, який розташовано за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстроване 23.09.2020, а позивача - 28.09.2020 (а.с. 3 т. 3).
 
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади № 2023/005689686 від 26.07.2023 позивач з 12.07.2023 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 4 т. 3).
 
Так, позивач стверджував, що з 15.11.2016 до 30.09.2022 він разом із відповідачкою проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу і просив суд встановити відповідний факт. Вказував, що у цей період, за його та кошти ОСОБА_2 спільно було побудовано та оснащений спірний будинок. У зв`язку з чим, просить визнати будинок і земельну ділянку, на якій він розташований, спільною сумісною власністю сторін.
 
Районний суд, задовольняючи позов частково виходив з того, що позивач у будинку за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстрований з 28.09.2020, і вказана дата є початком проживання сторін однією сім`єю до 30.09.2022  факту припинення   сімейних відносин. Правові підстави до визнання спірної земельної ділянки та житлового будинку спільним майном сторін відсутні. 
 
З такими висновками районного суду погоджується й апеляційна інстанція, враховуючи наступне.
 
Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
 
Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
 
При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
 
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.
 
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зробила висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
 
Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
 
У зв`язку із цим суд під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.
 
Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.
 
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
 
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
 
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
 
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
 
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
 
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. 
 
Отже, встановлюючи факт проживання сторін спору однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 28.09.2020, районний суд обґрунтовано вважав, що початком створення сім`ї сторін є день реєстрації позивача  у спірному будинку.
 
З урахуванням наявним у справі доказам,  яким надано належну оцінку, правомірно пославшись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 08.12.2021 у справі № 531/ 295/19, від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16, від 24.01.2020 у справі 490/10757/16-ц суд в указаній частині вимог ухвалив законне рішення.
 
Матеріалами справи безспірно доведено, що саме з 28.09.2020 сторони стали проживати однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.
 
Близькі стосунки як чоловіка та дружини, у відсутність належних та безспірних доказів існування відносин, притаманних сім`ї до зазначеної дати, не дають правових підстав до визнання їх чоловіком та дружиною.
 
Показам допитаних судом свідків, як родичам та знайомим сторін, так і ОСОБА_9 , а також долученим до справи спільним фотографіям сторін, періодичною сплатою ОСОБА_1 комунальних послуг у судовому рішенні дана належна оцінка.
 
Так, свідок ОСОБА_9 , який не був знайомим сторонам й правдивість його пояснень судом не було піддано сумніву, пояснював, що він виконував будівельні роботи у спірному будинку, вірогідно, у 2019 році, й бачив у дворі як позивача так і відповідачку, які давали йому вказівки. Суд обґрунтовано визнав той факт, що кошти за виконані роботи йому платив ОСОБА_1 , не свідчить про те, що вони були власними коштами позивача.
 
Згідно долучених до справи квитанцій щодо оплати комунальних послуг кв. АДРЕСА_7 , видно, що за лютий, червень, серпень та жовтень 2019 року ОСОБА_1 за відповідачку ОСОБА_2 була проведена відповідна оплата  платежів (а.с. 127, 140, 141 т.1).  
 
Між тим, вчинення позивачем дій, спрямованих на оплату певних платежів фактично  на користь ОСОБА_2 не вказує на існування на той період сім`ї сторін, до того ж, даючи пояснення, відповідачка зазначила, що вона просила здійснити відповідні платежі, на що давала йому кошти. 
 
Що стосується долучених до справи квитанції про внесення позивачем платежів з  січня 2021 року і по час припинення сімейних відносин, то у сукупності з іншими доказами  судом доведено існування в той період сім`ї сторін, як подружжя.
 
Погоджується колегія суддів й з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав щодо визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 садового будинку АДРЕСА_1 Білоцерківський район, Київської області  та земельну ділянку за цією ж адресою, кадастровий № 3220488300:05:004:0199, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва.
 
Установлено, що  садовий будинок і земельна ділянка були подаровано відповідачці 17.10.2019, тобто до встановленої дати початку проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
 
Убачається, що звітом про оцінку нерухомого майна - спірного будинку, встановлено, що один із звітів було виготовлено 05.06.2019, для оформлення у нотаріуса договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом 92 % готовності садового будинку, на замовлення його власника - ОСОБА_5 , у якому вартість об`єкта оцінки визначена у сумі 65 240 грн.
 
При цьому у договорі купівлі-продажу вказаного будинку від 22.06.2019, який було укладено між  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказано, що продаж вчинено за домовленістю сторін за 66 000 грн.
 
Окрім цього позивач просить визнати за ним право власності на будинок, 92% якого було збудовано до набуття його  відповідачкою у власність на підставі договору дарування від 17.10.2019 й фактично оспорює набуте право власності на об`єкт незавершеного будівництва спочатку ОСОБА_5 , а потім ОСОБА_6 , проте будь-яких вимог до указаних осіб не заявляє.
 
Отже, долученими доказами позивач стверджує про його безпосередню участь у будівництві спірного будинку до того часу, коли його власниками були інші особи й згідно документів звели будівлю, готовність якої склала 92%. 
 
Між тим, за наведених підстав в установленому законом порядку право власності указаних осіб не оспорює.
Установлено, що відповідачка набула права власності на спірну побудову, готовність якої була 92%, 17.10.2019 й 06.03.2020 після завершення його будівництва здійснила державну реєстрацію права власності.
 
На підтвердження доказів про закінчення будівництва за власні кошти, ОСОБА_2 до справи долучила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 , відповідно до якого 24.10.2019 відповідачкою було відчужено належну їй на праві власності  зазначену квартиру за  468 325 грн (а.с. 68-71 т.2).
 
Згідно долученого до справи звіту про проведення технічного огляду садового будинку, складеного експертом ОСОБА_10 , 03.03.2020 (а.с. 37-40 т.1) будинок мав  належне зовнішнє та внутрішнє опоряджувальне покриття, у зв`язку з чим його визнано таким, що закінчено будівництвом та подано до ДАБІ Декларацію про готовність будинку до експлуатації.  
 
Отже, матеріалами справи доведено факт набуття позивачкою у власність спірного об`єкту нерухомого майна 17.10.2019 та завершення його будівництва у період до 06.03.2020.
 
Долучені до справи довідки про доходи відповідачки свідчать про те, що вона мала  стабільний дохід та власні кошти (а.с. 42-49 т.1).
 
Доводи апеляційної скарги про завершення ОСОБА_1 будівництва спірного будинку ретельно перевірялися судом першої інстанції, вони отримали належну оцінку у рішенні й обґрунтовано визнані безпідставними.
 
На підтвердження участі ОСОБА_1 у будівництві будинку, власником якого є відповідачка, позивачем до справи долучено видаткові накладні, рахунки, акти виконаних робіт, договір відповідно до яких ОСОБА_1 придбавав оздоблювальні матеріали, плитку, бруківку, бетон, металеві вироби сантехнічне обладнання, замовляв меблі, побутову техніку упродовж з 01.04.2019 по 09.08.2019 (а.с.160-193, 196, 197,204, 207 т.1).
 
Проте докази про те, що придбане майно було доставлено за місцезнаходженням  об`єкту нерухомого майна та використовувалося під час його будівництва чи під час внутрішньогооблаштування, ОСОБА_1 до справи не долучено, рівно як і здійсненої ним оплати придбаного майна.
 
До того ж, позивач, являючись ФОП, видом діяльності якого згідно податкових накладних - неспеціалізована оптова торгівля, інші будівельно-монтажні роботи, міг придбавати указане майно з метою використання у своїй  підприємницькій діяльності.
 
Долучені до справи акти виконаних робіт, зокрема, від 17.05.2019, що підписаний ТОВ «АВАТАР-К» та від 07.05.2019 - ФОП ОСОБА_11 не містять доказів оплати виконаних робіт, а в останньому - й назви об`єкта та адреси виконаних робіт (а.с. 178, 205, 206 т.1).
 
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що  надані позивачем  докази несення ним витрат  на придбання матеріалів, побутової техніки та інш, охоплені періодом: січень - серпень 2019 року, тобто часом, коли власниками незавершеного будівництва були інші особи - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що виключає також правові підстави для висновків про  визнання факту проживання сторін однією сімєю в указаний період.  
 
Позивач указував, що саме він завершував будівництво спірного будинку як за власні кошти, так і кошти отримані від продажу його колишньою дружиною їх спільного майна, пославшись на долучений до справи  договір купівлі-продажу (а.с. 142-147 т.1).
 
Між тим, будь-яких доказів на підтвердження участі  ОСОБА_1 у завершенні будівництва будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за час набуття його ОСОБА_2 у власність  з 17.10.2019року та до дати державної реєстрації - 06.03.2020, до справи не долучено. 
 
Твердження ж позивача про те, що за наслідками продажу 04.02.2019 його колишньою дружиною  житлового будинку й земельної ділянки отримані ним кошти, в сумі 936 378 грн було спрямовано на будівництво спірної нерухомості, не знайшли свого підтвердження у справі, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє указані доводи, як неспроможні.
 
Отже, у справі  відсутні докази на підтвердження участі ОСОБА_1 в добудові нерухомості, у період, коли власницею незавершеного будівництва стала ОСОБА_2 та за наслідками здійснених нею відповідних робіт будинок було прийнято в експлуатацію й  оформлено право власності.
 
Як на доказ істотних поліпшень будинку, здійснених під час проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та дружини, ОСОБА_1 послався на вартість спірного будинку,  об`єкту незавершеного будівництва 92 % готовності, визначену ФОП ОСОБА_7 згідно звіту № 060-06-19 про оцінку майна станом на 05 червня 2019 року  у сумі 65 240  грн (а.с. 26-54  т.1).
 
А також складеним за його заявою суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 звітом № 061022/С станом на 14 жовтня 2022 року,згідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки разом з іншими поліпшеннями - благоустрій території, вимощення, побутова техніка, меблі, визначена у розмірі 10 527 240 грн (а.с. 55-108 т.1).
 
Проте, відповідно до справи, на той час власником недобудови була не відповідачка, а ОСОБА_5 
 
ОСОБА_2 набула у власність нерухоме майно лише у жовтні 2019року на підставі договору дарування, відповідно до якого ОСОБА_6 подарувала їй незавершене будівництво (а.с.19 т.1).
 
Що стосується вартості нерухомого майна, відображена у долучених до справи звітах, відповідно до яких  станом на червень 2019 року  вартість нерухомості становила 65 240 грн, а у жовтні 2022року 10 527 240 грн, то, окрім зазначеного, підлягає врахуванню  і та обставина, що  оцінка об`єкту нерухомості  у жовтні 2022 року була проведена не лише у вигляді житлового будинку, а й з урахуванням благоустрою території та наявним на земельній ділянці вимощенням, а у будинку - меблями та  побутовою технікою (а.с.55-108 т.1), чим істотно невиправдано збільшена вартість будинку.
 
Окрім викладеного, колегія суддів враховує й наступне.
 
Частиною шостою статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
 
Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.
 
Національним стандартом № 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.
 
Національний стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт № 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.
 
Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.
 
Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.
 
Разом з тим, як свідчить  долучений до справи звіт про оцінку майна - садовий будинок, який знаходиться за адресою:  складений ФОП ОСОБА_7 05.06.2019,  оцінка  садового будинку зроблена дистанційно - без огляду нерухомого майна,  що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (26-54 т.1).
 
 Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньої нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання майна конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна, як об`єкта, його якісних характеристик.
Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна, як об`єкта.
 
Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції стосовно того, що стороною позивача не надано доказів істотного поліпшення спірного будинку за рахунок спільних затрат, оскільки долучені до справи звіти з урахуванням викладених обставин  належними доказами визнати не можна.
 
Разом з тим, позивачем відповідних клопотань на предмет визначення вартості майна  в період проживання однією сім`єю й його за той час поліпшення, тенденцій щодо загального подорожчання будинку,  не заявлялось.
 
Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, апеляційний суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанцій та не дають підстав вважати, що судом порушені норми процесуального права або неправильно застосовані норми матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду у оскаржуваній частині залишенню без змін.
 
При цьому рішення суду в частині витрат на професійну правничу допомогу, які підлягали стягненню з відповідачки на користь позивача, за замістом останнім не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 02 січня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: