Справа № 127/26602/23
Провадження № 22-ц/801/391/2024
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року	Справа № 127/26602/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Копаничук С. Г., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину,
Рішення ухвалив суддя ОСОБА_3 .
Рішення ухвалено о 12:39 год у м. Вінниця
Повний текст рішення складено 08 грудня 2023 року,

Встановив:
У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 січня 2003 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бродівського районного управління юстиції у Львівський області вони, зареєстрували шлюб, про що зроблений актовий запис № 3.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , який проживає з позивачем.
Рішенням Вінницького міського суду від 22 червня 2023 року по справі № 127/13263/23, шлюб між ними розірвано.
Позивач зазначає, що самостійно несе витрати на забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, однак такий рівень позивач не може забезпечити одна. У зв`язку з цим, вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку.
Також, зазначила, що син має інвалідність, що підтверджується відповідними медичними документами. Згідно встановленої індивідуальної програми реабілітації № 218, лікарською комісією рекомендовано раціональний режим харчування, стаціонарне лікування один раз на рік, профілактика інтеркурентних захворювань (зокрема дотримання дієти). Таким чином дитина потребує спеціального харчування, яке йому мають забезпечити батьки, а тому вважає, що доцільно стягнути з відповідача додаткові витрати, пов`язані з хворобою дитини в розмірі 500 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, просила стягнути із відповідача на її користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 30 серпня 2023 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000,00 грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги.
В частині інших вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1070, 60 грн.
В апеляційній скарзі, поданій представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Кравчуком М. О., він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі 2833,00 грн. 
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що дитина проживала до 14 листопада 2023 року разом із батьком, а тому призначення аліментів на користь матері з 30 серпня 2023 року є помилковим. ОСОБА_1 наразі перебуває у лавах Збройних Сил України та його грошове забезпечення становить від 30 до 130 тисяч гривень, а тому аліменти в розмірі від 7,5 до 32,5 тисяч гривень на утримання 13-ти літньої дитини є надмірним та необґрунтованим.
Також, представник відповідача зазначив, що судом в порушення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України не здійснено пропорційний розподіл витрат у 2000,00 грн. на правову допомогу між сторонами, а стягнено 100% з відповідача, хоча судом першої інстанції було відмовлено у вимозі про стягнення додаткових витрат, а позов задоволено лише у вимозі про стягнення аліментів. 
05 лютого 2024 року до Вінницького апеляційного суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_1 , у якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/10 частини всіх видів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. 
У заяві відповідач зазначає, що адвокат Кравчук М. О., який підписав та подав апеляційну скаргу, нечітко роз`яснив йому підстави для оскарження рішення суду першої інстанції та мотиви оскарження цього рішення. В результаті неякісного надання правничої допомоги, ОСОБА_5 погодився зі змістом апеляційної скарги, в тому числі з запропонованими адвокатом вимогами про ухвалення нового рішення про стягнення з нього аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 2833,00 грн. У зв`язку з перебуванням на військовій службі, відсутністю юридичної освіти, неякісною правничою допомогою відповідач не міг вірно сформулювати зміст свого клопотання до апеляційного суду та бажаний результат від апеляційної скарги, тому погодився із змістом апеляційної скарги, складеної адвокатом Кравчуком М. О. 
При цьому зазначив, що на даний час між ним та адвокатом Кравчуком М. О. угоду про надання правничої допомоги припинено за взаємною згодою сторін на підставі ст. 29 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а тому при прийнятті рішення відповідач просить враховувати доводи та клопотання викладенні в апеляційній скарзі та поданій ним заяві.
08 лютого 2024 року до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив позивача ОСОБА_2 , поданий її представником – адвокатом Зільбертом О. Є., у якому він просить поновити пропущений строк для подання відзиву та долучити його до матеріалів справи, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю. 
Заявляючи клопотання про поновлення строку адвокат зазначає, що апеляційним судом було встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу до 22 січня 2024 року, проте апеляційну скаргу позивач не отримувала, а представник ознайомився з нею лише 01 лютого 2024 року, під час ознайомлення з матеріалами справи, за заявою поданою 25 січня 2024 року. 
Статтею 120 ЦПК України визначено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до положень ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
З матеріалів справи вбачається, що ухвала Вінницького апеляційного суду від 09 січня 2024 року, якою відкрито провадження у справі та встановлено строк позивачу на написання відзиву до 22 січня 2024 року була надіслана позивачу засобами поштового зв`язку на її адресу зазначену в позовній заяві та апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 (а. с. 91), при цьому жодних інших адрес для листування, ні фізичних, ні електронних позивачем не зазначалось. 
Отже, поновленню підлягають процесуальні строки, встановлені законом, а строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу є процесуальним строком, встановленим судом, який може бути продовжено у передбаченому ст. 127 ЦПК України порядку, а тому відзив позивача ОСОБА_2 , поданий представником ОСОБА_6 слід залишити без розгляду. 
Разом з тим відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
З урахуванням того, що розгляд справи призначено до розгляду у порядку письмового провадження (без виклику сторін), відзив позивача ОСОБА_2 , поданий представником – адвокатом Зільбертом О. Є. слід дослідити у сукупності з іншими доводами сторін для забезпечення ефективного права на захист позивача, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, ні позивачем, ні відповідачем не оскаржується, а тому відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2023 року у справі № 127/13263/23 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 січня 2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бродівського районного управління юстиції у Львівський області, актовий запис № 3 (а. с. 7-9).
У сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 54, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 05 січня 2011 року (а. с. 10).
Довідкою з ОСББ «Грандоселя» від 01 серпня 2023 року за № 19, підтверджується, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 з 01 травня 2023 року без реєстрації (а. с. 11).
Відповідно до корінця медичного висновку № 16/16 від 06 червня 2022 року та індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда № 218 від 31 травня 2022 року, вбачається, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має захворювання: вроджений центральний хоріоретиніт обох очей, та потребує постійного лікування (а. с. 12, 13-16).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач доказів надання матеріальної допомоги та неможливості утримувати дитину суду не надав. Тому зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі, про який клопоче позивач.
Разом з тим, позивачем не доведено, що нею були здійснені будь-які додаткові витрати на дитину саме в контексті статті 185 СК України. У тому числі позивачем не доведено потреби дитини у спеціальному харчуванні, індивідуальній чи особливій дієті, у зв`язку з чим є необхідність у додаткових витратах на дитину. За встановлених обставин, наявних у матеріалах справи доказів, суд вважав, що у задоволенні позову ОСОБА_2 у частині стягнення додаткових витратах на дитину необхідно відмовити.
З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується частково.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).
Тлумачення як статті 7 СК України загалом, так і частини 9 статті 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). 
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 СК України).
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Положеннями ст. 183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімуму» прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг. Порядок проведення науково-громадської експертизи встановлюється на принципах соціального партнерства та затверджується Кабінетом Міністрів України. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
В Державному бюджеті прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на 2024 рік встановлений в розмірі 3196,00 грн.
За загальним правилом батьки несуть рівні аліментні обов`язки щодо утримання дитини.
З цього випливає, що виплачувані одним із батьків аліменти мають складати лише половину суми, що має витрачатися на утримання дитини.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже у змагальному процесі саме на позивача лягає тягар доведення обґрунтованості його вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості його заперечень.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилалась на те, що дитина проживає з нею, а відповідач у свою чергу, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно та транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти.
Аргументів щодо визначеного у позовній заяві розміру аліментів позивач в позовній заяві не наводить.
Доказів на підтвердження власних доходів позивачем суду не надано.
Натомість відповідачем ОСОБА_1 надано: 
- довідку від 19 січня 2024 року про перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 06 березня 2022 року по теперішній час (а. с. 104);
- довідку про дохід від 15 грудня 2023 року № 521, видану ОСОБА_1 , який проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 і його грошове забезпечення з 01 червня 2023 року по 01 грудня 2023 року склало: червень 2023 року – 30 005,28 грн.; липень 2023 року – 90 005,28 грн.; серпень 2023 року – 90 005,28 грн.; вересень 2023 року – 30 005,28 грн.; жовтень 2023 року – 78 005,28 грн.; листопад 2023 року – 30 005,28 грн. Всього 348 031,68 грн. (а. с. 105);
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13 грудня 2023 року № 361, згідно якої: старший лейтенант ОСОБА_7 , офіцер відділення спеціального призначення військової частини НОМЕР_2 вибув і відрядження у розпорядження командувача ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та до військової частини НОМЕР_3 з 15 грудня 2023 року до окремого розпорядження з метою здійснення охорони та супроводження ( а. с. 106).
Також відповідач, обґрунтовуючи запропонований ним розмір аліментів, вказав на те, що він на даний час перебуває у лавах Збройних Сил України і його грошове забезпечення становить від 30 000,00 грн. до 90 000,00 грн., що вбачається із довідки про доходи № 521 від 15 грудня 2023 року; левова частка його грошового забезпечення, як військовослужбовця, витрачається на його екіпірування, також спільно з побратимами кошти витрачаються на підтримання обладнання, амуніції, купівлі запчастин для техніки аби мати можливість виконувати бойові завдання по обороні держави. Надмірний розмір аліментів ставить в неможливість повноцінно забезпечити його, як бійця, необхідними ресурсами, яких і так критично мало.
А отже, доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що визначений розмір аліментів в 1/4 частині від його доходу, що становить від 7,5 тисяч гривень до 22,5 тисяч гривень на місяць для утримання 13-ти літньої дитини є надмірним та необґрунтованим, знайшли підтвердження у матеріалах справи.
Участь батьків в утриманні своїх дітей повинна бути рівнозначною, утримання аліментів з одного з батьків не має приводити до безпідставного збагачення іншого за їх рахунок, зважаючи на те, що відповідач є військовослужбовцем, отримує дохід та грошову винагороду за участь у бойових діях, а позивач є працездатною жінкою, відомостей про її працевлаштування та отримання доходів матеріали справи не містить, що свідчить про перекладення обов`язку по утриманню дитини на її батька, що є порушенням принципу рівності батьків.
З огляду на зазначені обставини, виходячи з доходу відповідача ОСОБА_1 , буде достатнім для гармонійного фізичного і духовного розвитку дитини аліментів в розмірі 1/8 частини від доходу останнього, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.
Визначений розмір аліментів на переконання колегії суддів дозволить зберегти баланс між потребами дитини та потребами відповідача.
Суд першої інстанції обставини перебування відповідача на військовій службі та його участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також одержання заробітної плати та додаткової винагороди, що виплачується за умови участі у бойових діях, в повній мірі не врахував і дійшов помилкового висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача. При цьому судом першої інстанції не враховано принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначеного розміру аліментів з 1/4 до 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача.
У зв`язку із висновком суду апеляційної інстанції про зміну судового рішення, підлягає зміні розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3).
Згідно вимог частин 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, згідно вимог частини 4 статті 137 ЦПК України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України). 
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Зільберт О. Є. подав до суду свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН № 000818 від 30 липня 2021 року (а. с. 19); договір № 156 про надання правничої (адвокатської) допомоги від 12 серпня 2023 року, відповідно до пункту 3 якого за роботу виконану виконавцем клієнт здійснює оплату згідно умов, викладених у додатку № 1 до цього договору, але це не позбавляє клієнта права здійснювати оплату шляхом внесення авансових платежів в розмірі, узгодженому сторонами (а. с. 20); додаток № 1 до договору про надання правничої (адвокатської) допомоги № 156 від 12 серпня 2023 року, згідно з яким в строк до 18 серпня 2023 року адвокат зобов`язався підготовити позовну заяву до суду про стягнення аліментів на дитину – вартість послуги 1000,00 грн. та до 31 грудня 2023 року представляти інтереси клієнта в суді у справі про стягнення аліментів на дитину – вартість послуги 1000,00 грн. (а. с. 21); орієнтовний розрахунок судових витрат на загальну суму 2000,00 грн. з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом: підготовка позовної заяви до суду про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину – 1000,00 грн.; представництво інтересів клієнта в суді у справі про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину – 1000,00 грн. (а. с. 17).
Таким чином, у зв`язку із висновком суду про часткове задоволення позовних вимог  ОСОБА_2  та з урахуванням  наведених вимог цивільного процесуального закону, у тому числі з урахуванням складності справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг) – такий час адвокатом не зазначений; обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх якості; ціни позову і значення для сторони, та з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог, із відповідача на її користь підлягають стягненню витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги адвокатом в сумі 500,00 грн., у зв`язку з чим підлягає до зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За правилами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 376 ЦПК України). 
З урахуванням викладеного апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та зміну рішення суду першої інстанції в його резолютивній частині щодо визначення розміру аліментів та щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині рішення суду залишається без змін.
Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року змінити в частині визначення розміру стягнених аліментів та в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 до 1/8 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 30 серпня 2023 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	С. Г. Копаничук  	
  	В. В. Сопрун