УХВАЛА
18 січня 2024 року
м. Київ
справа № 401/268/21
провадження № 51-6716ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4  від 11 грудня 2023 року,
встановив:
Насамперед колегія суддів зауважує, що Верховний Суд ухвалою від 13 листопада 2023 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Кіровогорадської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 20 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_4 .
Водночас Суд зазначає, що поданий ОСОБА_4 документ названий «зустрічна касаційна скарга» та у його змісті засуджений здебільшого висловлює заперечення проти касаційної скарги прокурора.
З огляду на викладене необхідно вказати, що касаційна скарга - це письмовий документ, адресований суду касаційної інстанції, у якому скаржник наводить аргументи та доводи, що, на його думку, свідчать про незаконність оскаржуваного судового рішення.
Статтями 425 - 426 КПК врегульовано право на касаційне оскарження, його порядок та строки.
Разом з тим приписами ст. 431 КПК передбачено право, зокрема засудженого на подання до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу в письмовій формі протягом встановленого судом касаційної інстанції строку.
 
За своєю правовою природою заперечення на касаційну скаргу є відмінними від касаційної скарги. По суті заперечення на касаційну скаргу - це вияв активної позиції особи, яка бере участь у справі і висловлює повну або часткову незгоду, зокрема зі змістом (обґрунтуванням), вимогами касаційної скарги, яку подала інша особа.
У цьому судовому провадженні колегія суддів, беручи до уваги назву процесуального документа, вважає, що засуджений подав касаційну скаргу,                              а отже вона повинна відповідати приписам ст. 427 КПК, однак касаційна скарга ОСОБА_4 не відповідає таким вимогам.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що у касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується, а відповідно до ч. 5 вказаної статті до касаційної скарги додаються копії цих судових рішень. 
Однак засуджений не вказав у касаційній скарзі, які судові рішення він оскаржує до Верховного Суду та не долучив копії цих рішень. Недотримання цих положень становить не лише формальне порушення ст. 427 КПК, але й по суті позбавляє Верховний Суд можливості перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги вимог статей 424, 426 КПК, а саме: чи належать судові рішення до тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку та чи дотримано строку касаційного оскарження.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені ст. 438 КПК, які, на його думку, порушені судами першої та апеляційної інстанцій, а також зазначити, у чому саме полягають допущені судами порушення, які відповідно до положень ст. 438 КПК є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень                                з урахуванням приписів статей 412-414 КПК, проте, усупереч вимогам закону                            у касаційній скарзі засудженого відсутні такі обґрунтування.
Крім того, всупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга засудженого не містить вимог до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися із положеннями ст. 436 КПК, частиною першою якої передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Відсутність у касаційній скарзі сформульованої вимоги, яка узгоджується                                             з повноваженнями суду касаційної інстанції, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження, оскільки суд касаційної інстанції відповідно до                  ч. 2 ст. 433 КПК переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.
З огляду на те, що касаційна скарга ОСОБА_4 не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може їх виправити шляхом складання нового тексту касаційної скарги та подання необхідних копій судових рішень.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 і встановити строк п`ятнадцять днів, із дня отримання ухвали, на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                       ОСОБА_3