ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

06 лютого 2024 року 
справа № 373зп-23/160
адміністративне провадження № К/990/43973/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І. А., Хохуляка В. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року    (суддя - Рищенко А.Ю.)
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня    2023 року (колегія суддів: Семененко Я.В., Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.)
у справі №373зп-23/160
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:
09 жовтня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , заявник у справ) про забезпечення позову (до подання позовної заяви), у якій заявник просив суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі також - податковий орган, відповідач у справі, скаржник у справі) №255-рл від 06 жовтня 2023 року в частині анулювання:
- ліцензії №04840314201900393 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 02 липня 2019 року до 02 липня 2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку 2401706373) за адресою місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_1 ;
- ліцензії №04860314201900403 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 03 липня 2019 року до 03 липня 2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку 2401706373) за адресою місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_2 , АЗС;
- ліцензії №04870314201900397 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 03 липня 2019 року до 03 липня 2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку 2401706373) за адресою місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_3 , АЗС №6, АДРЕСА_3 ;
- ліцензії №04870314202300097 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 06 жовтня 2023 року до 06 жовтня 2028 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку 2401706373) за адресою місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_3 , АЗС;
- ліцензії №04140314201900392 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 02 липня 2019 року до 02 липня 2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку 2401706373) за адресою місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_4 , АЗС №5 м. Апостолове;
- ліцензії №04220314202100197 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 18 серпня 2021 року до 18 серпня 2026 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку 2401706373) за адресою місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_5 , АЗС;
- ліцензії №04090314201900391 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 02 липня 2019 року до 02 липня 2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку 2401706373) за адресою місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_6 ;
- ліцензії №04180314201900402 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 03 липня 2019 року до 03 липня 2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку НОМЕР_1 ) за адресою місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_7 , АЗС;
- ліцензії №04310314201900390 на право роздрібної торгівлі пальним, терміном дії з 02 липня 2019 року до 02 липня 2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку 2401706373) за адресою місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_8 ;
- ліцензії №990514201900183 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, терміном дії з 03 липня 2019 року до 03 липня 2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку 2401706373) за адресою місцезнаходження провадження діяльності: АДРЕСА_9 ;
- ліцензії №990614201900354 на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, терміном дії з 01 липня 2019 року до 01 липня 2024 року, видану ФОП ОСОБА_1 (податковий номер платника податку НОМЕР_1 ) за місцезнаходженням/проживання платника податків: АДРЕСА_10 .
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник звернув увагу на те, що податковим органом прийнято розпорядження №255-рл від 06 жовтня 2023 року про анулювання ФОП ОСОБА_1 ліцензій на роздрібну торгівлю пальним. Заявник пояснював, що здійснення господарської діяльності залежить від наявності відповідної ліцензії, а її анулювання призводить до зупинення такої діяльності, що тягне за собою такі наслідки як втрата прибутку від здійснення господарської діяльності, неможливість виплати заробітної плати персоналу, простій обладнання, яке потребує постійного обслуговування. Враховуючи, що оскаржуваним розпорядженням вже анульовано ліцензії заявника, очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі не просто існує, а такі права вже порушуються, тому забезпечення позову у даній справі є необхідною умовою для уникнення погіршення впливу оскаржуваного розпорядження на діяльність заявника до вирішення справи по суті.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року, заяву задоволено повністю.
Задовольняючи вказану заяву суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що анулювання ліцензій на право роздрібної та оптової торгівлі пальним призведе до зупинення господарської діяльності позивача до моменту перевірки правомірності прийнятого відповідачем розпорядження від №255-рл від 06 жовтня 2023 року в судовому порядку, що матиме невідворотні наслідки, що може привести до розірвання договірних відносин, вивільнення працівників та матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності та у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів позивача, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
На переконання скаржника, в контексті спірних правовідносин можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке ймовірно стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.
Податковий орган вказує, що наявність очевидних ознак протиправності підстав та порядку прийняття розпорядження про анулювання ліцензії №255-рл віл 06 жовтня 2023 року може бути виявлено судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин у справі, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, що цілком відповідає вимогам статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач наголошує, що забезпечивши позов шляхом зупинення оскаржуваного розпорядження податкового органу, судами попередньої інстанції у запропонований спосіб фактично вирішено спір по суті до постановлення у справі відповідного рішення.
Також відповідач акцентує увагу на те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №255-рл від 06 жовтня 2023 року є безповоротним рішенням контролюючого органу, оскільки з моменту одержання позивачем розпорядження про анулювання ліцензії в електронній формі, втрачається будь-яка юридична сила, виданих ліцензій як документу (спеціального дозволу). На думку податкового органу, законодавчо не передбачено відновлення ліцензії (спеціального дозволу) - документа державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у Законі №481 видів діяльності протягом визначеного строку, шляхом зупинення розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №255-рл від 06 жовтня 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 16 січня 2024 року відкрив провадження у справі №373зп-23/160 та витребував справу у суду першої/апеляційної інстанції.
30 січня 2024 року справа №373зп-23/160 надійшла на адресу Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України    суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо :
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Судові рішення у цій справі наведеним вище вимогам відповідають. Висновки судів попередніх інстанцій про існування визначених у статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України  обставин для вжиття заходів забезпечення позову є правильними з огляду на наступне.
При вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до оспорюваного розпорядження відповідач анулював попередньо видані позивачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії; ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку (стаття 15 вказаного Закону).
Отже, правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що суб`єкт господарювання позбавлений права здійснювати діяльність, зокрема, з роздрібної торгівлі пальним, без відповідної ліцензії.
Колегія суддів повторно зазначає, що для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
За наслідками оцінки наведених позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на існування підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з моменту її отримання суб`єктом господарювання позбавляє його права на подальше здійснення такої діяльності, та може призвести до ухвалення судом рішення по суті спору до розриву відповідних господарських зв`язків, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності взагалі у випадку ухвалення позитивного рішення суду. Таким чином, наведені заявником обставини дійсно впливають на здійснення ефективного способу захисту порушеного права, який, насамперед, спрямований на поновлення такого права, і лише у разі неможливості такого поновлення - гарантування особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. 
Колегія суддів вважає, що застосування заходів забезпечення позову у світлі конкретних обставин даної справи та особливостей правового регулювання спірних відносин відповідає і принципу процесуальної економії, який забезпечує відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Суди попередніх інстанцій також обґрунтовано вважали, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті і не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.
Правомірність вжиття судами заходів забезпечення позову у цій категорії спорів вже була предметом розгляду Верховного Суду, який у постановах від 14 грудня 2021 року (справа №240/16920/21), від 15 квітня 2022 року (справа №440/6755/21), від 13 липня 2022 року (справа №240/26736/21) дійшов висновків, аналогічних до викладених колегією суддів у даній справі.
Щодо посилання податкового органу на те, що законодавчо не передбачено відновлення ліцензії (спеціального дозволу) - документа державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у Законі №481 видів діяльності протягом визначеного строку, шляхом зупинення розпорядження податкового органу, то відповідач жодним чином не обґрунтував неможливість забезпечення права заявника на відновлення ліцензії на час дії ухвали про забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження про анулювання ліцензії.
Варто зауважити, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм.
Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що аргументи касаційної скарги про неправильність зроблених судами висновків є безпідставними та зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин, що не узгоджується з приписами статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б свідчили про порушення судами норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а тому колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 150, 151, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року у справі №373зп-23/160 залишити без змін.
Поновити дію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року у справі №373зп-23/160.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                Р. Ф. Ханова
Судді:                                                                                          І. А. Гончарова
                                                                                          В. В. Хохуляк