ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 січня 2024 року
м. Київ
справа № 201/3164/21
провадження № 61-12967св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Левикін Владислав Євгенович, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у складі судді 
Батманової В. В., від 25 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., 
Городничої В. С., Лаченкової О. В., від 19 жовтня 2022 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу.
2.           Позов обґрунтований тим, щов період шлюбу з відповідачем за спільні кошти було придбано декілька квартир в м. Дніпро. Кошти на придбання майна ОСОБА_2 отримував від підприємницької діяльності без державної реєстрації, яка згодом, у 2007 році була переведена у правове поле. У цей час позивач перебувала у відпустці по догляду за дітьми та під час укладення угод купівлі-продажу був присутній тільки ОСОБА_2 .
3.           В подальшому позивачу стало відомо, що нерухоме майно, яке вона вважає спільним майном подружжя, з невідомих їй причин було зареєстровано за ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , яка є його бабою. При цьому відповідач відмовляється в добровільному порядку поділити нерухоме майно.
4.           У 2006 році померла ОСОБА_4 , а у 2012 році померла ОСОБА_3 . Відповідач свідоцтво про право на спадщину не отримав та право власності на майно не зареєстрував, проте здає нерухоме майно в оренду та отримує орендну плату.
5.           Наголошувала, що не може захисти своє законне право на майно, набуте подружжям за час шлюбу, через відсутність відомостей про законного власника спірних квартир.
6.           Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд перевести на ОСОБА_2 права та обов`язки покупця за:
-                     договором купівлі-продажу від 30 серпня 2003 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 ;
-                     договором купівлі-продажу від 04 грудня 2004 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .
-                     договором купівлі-продажу від 13 квітня 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_3 .
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
7.           Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 25 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.
8.           Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав, які вона вважає порушеними, оскільки переведення прав та обов`язків покупця перебачено цивільним законодавством як спосіб захисту порушеного переважного права, внаслідок продажу майна, а не його придбання, навіть якщо воно було зареєстровано на третіх осіб.
9.           В апеляційному порядку рішення Жовтневого районного суду 
м. Дніпропетровська від 25 листопада 2021 року оскаржувалось ОСОБА_2 в частині мотивування висновків суду.
10.        Колегія суддів, переглядаючи рішення суду в апеляційному порядку, не встановила підстав для його скасування та погодилась з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11.        У касаційній скарзі представник  ОСОБА_2 - адвокат 
Левикін В. Є. просить оскаржувані судові рішення змінити в мотивувальній частині.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
12.        31 серпня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат 
Левикін В. Є. подав касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2022 року.
13.        Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. У жовтні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
14.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду 
від 18 березня 2018 року у справі № 129/1033/13-ц, від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, у постановах Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 701/674/15-ц, від 28 червня 2022 року у справі № 576/564/21, 
від 04 серпня 2022 року у справі № 607/5148/20, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, 
від 30 січня 2019 року у справі № 444/848/16-ц, від 05 квітня 2019 року у справі № 645/4711/15-ц, у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
15.        Вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували, що спірне майно набуте відповідачем в порядку спадкування після смерті його матері та не може вважатись спільним майном подружжя. Крім того, первісними набувачами цього майно були родичі відповідача, а не один із подружжя.
16.        Стверджує, що суди попередніх інстанцій повинні були врахувати доводи відповідача щодо наявності сумнівів у достовірності доказів, наданих позивачем в копіях, та витребувати оригінали відповідних документів (квитанції про сплату коштів). При цьому зауважує, що навіть у випадку справжності таких квитанцій, вони не підтверджують доводи позивача та не встановлюють факт придбання об`єктів нерухомості за спільні кошти подружжя.
17.        Вважає, що суди попередніх інстанцій, помилково дійшовши висновків про придбання нерухомого майна за спільні кошти подружжя, фактично створили преюдиційні обставини, які були враховані судом у справі 
№ 201/1873/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації частини вартості майна.
18.        У жовтні 2023 року представник  ОСОБА_2 - адвокат 
Левикін В. Є. подав до Верховного Суду заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн.
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив
Фактичні обставини справи встановлені судами
19.        18 квітня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
20.        13 серпня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (баба відповідача) укладено договір купівлі-продажу, за яким остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
21.        04 грудня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу, за яким остання набула право власності на квартиру 
АДРЕСА_2 .
22.        20 квітня 2007 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (матір відповідача) укладено договір купівлі-продажу, за яким остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 .
23.        Із банківських квитанцій вбачається, що перекази коштів, у загальній сумі 55 550 доларів США, на рахунки продавців квартир ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснені від імені ОСОБА_2 . Відповідач вказаний факт не заперечував і підтвердив переведення ним грошових коштів. Зазначив, що діяв від імені та в інтересах покупців - ОСОБА_3 і ОСОБА_6 .
24.        Після смерті первісних власників майна ОСОБА_2 прийняв спадщину, подавши у встановлені законом строки заяву до нотаріусу про прийняття спадщини, та користується спірним майном.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
25.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
26.        Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
27.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
28.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
29.        У розглядуваній справі  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу.
30.        Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що відповідачем не спростовано обставин, наведених у позові ОСОБА_1 , проте нею обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки переведення прав та обов`язків покупця перебачено цивільним законодавством як спосіб захисту порушеного переважного права, внаслідок продажу майна, а не його придбання, навіть якщо воно було зареєстровано на третіх осіб.
31.        Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 25 листопада 2021 року та постанова Дніпровського апеляційного суду 
від 19 жовтня 2022 року оскаржуються ОСОБА_2 в касаційному порядку лише в частині мотивів відмови у задоволенні позову 
ОСОБА_1 .
32.        Тобто ОСОБА_2 не погоджується з мотивами судів попередніх інстанцій, вважаючи, що у задоволені позову слід було відмовити за недоведеністю позовних вимог, при цьому зауважує, що встановлені у цій справі обставини є преюдиційними та були враховані судом під час розгляду іншої справи № 201/1873/23 за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення грошової компенсації частини вартості майна.
33.        Колегія суддів, переглядаючи справу в касаційному порядку, враховує наступне.
34.        Відповідно до частини сьомої статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
35.        У справі, що розглядається, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про переведення прав та обов`язків покупця за договорами купівлі-продажу, а правова оцінка, надана судами попередніх інстанцій певним фактам у цій справі, відповідно до частини сьомої статті 82 ЦПК України не є обов`язковою для суду під час розгляду іншої справи.
36.        Преюдиційне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення
37.        Посилання заявника на те, що суди мали витребувати оригінали квитанцій, які були надані позивачем у копіях, на підставі яких встановлено факт сплати позивачем грошових коштів на користь продавців нерухомого майна, є безпідставними, оскільки факт сплати коштів відповідачем визнано ним у відзиві на позовну заяву.
38.        Крім того, колегія суддів враховує, що за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень у справі № 201/1873/23 постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
39.        Враховуючи предмет та підстави позову у розглядуваній справі, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права, на які заявник посилається в касаційній скарзі як підставу касаційного оскарження.
40.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
41.        Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
42.        Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
43.        Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.
44.        Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
45.        Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Левикін Владислав Євгенович, залишити без задоволення.
2.           Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 25 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 19 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников