КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                     
       Справа № 757/35476/23-ц                                          Головуючий у 1 інстанції: Бусик О.Л.
        Провадження № 22-ц/824/8008/2024                        Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 березня 2024 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                   Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,
секретар                                       Ткаченко В.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
 
в с т а н о в и в:
 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця»(далі - АТ «Укрзалізниця») про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначав, що з 29 листопада 2021 року обіймав посаду головного юрисконсульта відділу договірної роботи та міжнародного співробітництва юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця». В подальшому був переведений на посаду головного юриста відділу супроводження трудових спорів юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця». 05 травня 2023 року він був звільнений із займаної посади за власним бажанням відповідно до наказу №740/ос від 28 квітня 2023 року. Позивач зазначав, що на підставі заяви від 05 грудня 2022 року та наказу (розпорядження) про надання відпустки №2562 та №2563 від 08 грудня 2022 року йому була надана щорічна відпустка тривалістю 14 календарних днів з 12 грудня 2022 року по 25 грудня 2022 року. В наказі №2563 від 08 грудня 2022 року вказано про надання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка передбачена п.2.2.10 колективного договору, укладеного між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці. Матеріальна допомога не була йому виплачена ані при  виході у відпустку, ані при звільненні.
ОСОБА_1 просив стягнути з АТ «Укрзалізниця» матеріальну допомогу в сумі 30 000 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати такої допомоги.
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове про задоволення  позовних вимог - стягнути з АТ «Укрзалізниця» на його користь матеріальну допомогу в розмірі 30 000,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 220 622,34 грн. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції, яке обґрунтоване  рішенням правління AT «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року про зупинення здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, та положеннями Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до п.2.2.10 укладеного між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці колективного договору передбачено надання працівникові апарату Укрзалізниці при виході у щорічну відпустку (тривалість якої не менше календарних днів) матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для: підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Положення вказаного колективного договору передбачають, що договір не може погіршувати положення працівників по відношенню до діючого законодавства, Генеральної та Галузевої угод. У випадку якщо в період дії колективного договору будуть прийняті державні нормативні акти з гарантіями, нижче ніж передбачено, колективним договором, то норми колективного договору діють до закінчення строку його дії. Доказів внесення змін до колективного договору у 2022 році про призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема одноразової допомога при виході у щорічну відпустку (тривалість якої не менше календарних днів), відповідачем не надано. Відповідно до п.1 Перехідних положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Вказаний закон набрав чинності лише 24 березня 2022 року, атому у правління AT «Укрзалізниця» не було підстав ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам посилаючись на правовий режим воєнного стану 14 березня 2022 року, через відсутність зворотної дії в часі вказаного Закону.
В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
Представник АТ «Укрзалізниця»  просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29 листопада 2021 року ОСОБА_1 обіймав посаду головного юрисконсульта відділу договірної роботи та міжнародного співробітництва юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця». В подальшому позивач був переведено на посаду головного юриста відділу супроводження трудових спорів юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця».
На підставі заяви ОСОБА_1 від 05 грудня 2022 року та наказу (розпорядження) АТ «Укрзалізниця» №2562 та №2563 від 08 грудня 2022 року ОСОБА_1 була надана щорічна відпустка тривалістю 14 календарних днів з 12 грудня 2022 року по 25 грудня 2022 року.
Наказом №2562 від 08 грудня 2022 року ОСОБА_1 надано щорічну відпустку за період роботи з 29 листопада 2021 року по 28 листопада 2022 року включно на 4 календарних дні з 12 грудня 2022 року по 15 грудня 2022 року, а наказом №2563 від 08 грудня 2022 року ОСОБА_1   було надано щорічну основну відпустку за період роботи з 29 листопада 2022 року по 28 листопада 2023 року включно на 10 календарних днів з 16 грудня 2022 року по 25 грудня 2022 року включно, з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, виплату якої провести після окремого рішення правління.
Наказом АТ «Укрзалізниця» №740/ос від 28 квітня 2023 року ОСОБА_1 був звільнений 05 травня 2023 року із займаної посади за власним бажанням.
Порушуючи питання про стягнення із АТ «Укрзалізниця» матеріальноїта середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, ОСОБА_1 посилався на те, що АТ «Укрзалізниця» не було виплачено йому визначеної в наказі №2563 від 08 грудня 2022 року матеріальної допомоги на оздоровленняні при  виході у відпустку, ні при звільненні.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої  матеріальної допомоги на здоровлення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ст. 117 КЗпП України).
Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Відповідно до п.2.2.10 колективного договору, укладеного між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці вказано, що слід надавати працівникові апарату Укрзалізниці при виході у щорічну відпустку (тривалість якої не менше календарних днів) матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Згідно з ч.1 ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.
Відповідно до ч.2 ст.13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг.
Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про колективні договори» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Відповідно до п.2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану. 
Указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом №2102-IX від 24 лютого 2022 року, з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України був введений воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року, затвердженим Законом №2263-IX від 22 травня 2022 року, дія воєнного стану в Україні була продовжена строком на 90 діб. Указом Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженим Законом №2500-IX від 15 серпня 2022 року, дія воєнного стану в Україні була продовжена строком на 90 діб. Указом Президента України №757/2022 від 7 листопада 2022 року, затвердженим Законом №2738-IX від 16 листопада 2022 року, дія воєнного стану в Україні була продовжена строком на 90 діб. Указом Президента України №58/2023 від 6 лютого 2023 року, затвердженим Законом №2915-IX від 7 лютого 2023 року, дія воєнного стану в Україні була продовжена строком на 90 діб. Указом Президента України №254/2023 від 1 травня 2023 року, затвердженим Законом №3057-IX від 2 травня 2023 року, дія воєнного стану в Україні продовжена строком на 90 діб. 
Відповідно до витягу з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 від 14 березня 2022 року рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні було зупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління. 
У наказі №2563 від 08 грудня 2022 року про надання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки, зазначено, що виплату матеріальної допомоги на оздоровлення  провести після окремого рішення правління. Такого рішення правління АТ «Укрзалізниця» не приймалося.
Колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Укрзалізниця» матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 30 000 грн., що визначена п.2.2.10 колективного договору та середнього заробітку за весь час затримки виплати такої допомоги на підставі ст. 117 КЗпП України.
Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 , що правління  АТ «Укрзалізниця» прийняло рішення від 14 березня 2022 року про призупинення виплат за колективними договорами всупереч вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» та до набрання чинності Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Системний аналіз наведеного вище законодавства свідчить про те, що дія ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24 лютого 2022 року.
Матеріали справи не містять доказів оспорення рішення правління  АТ «Укрзалізниця» у судовому порядку.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції  без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 грудня 2023 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повне судове рішення складено 27 березня 2024 року. 

Суддя-доповідач                                                    Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                            Крижанівська Г.В.
 
                                                                             Матвієнко Ю.О.