ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/11163/22	Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р. 	
Провадження № 22-ц/817/93/24 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу №607/11163/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2023 року (ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 20 лютого 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:
У липні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2020 року затверджено мирову угоду у справі №607/2776/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, згідно якої квартира АДРЕСА_1 , належить йому та відповідачці ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних частинах. Пунктом 7 вказаної мирової угоди визначено, що ОСОБА_3 зобов`язується у 10-денний строк з дня набрання чинності ухвалою про затвердження мирової угоди оплатити заборгованість за утримання квартири за весь період до дня набрання чинності ухвалою про затвердження мирової угоди, що ним було виконано у повній мірі, про що ОСОБА_4 була повідомлена.
Відтак, починаючи з 21 квітня 2020 року власники даної квартири повинні виконувати всі обов`язки, пов`язані з використанням та утриманням даного житла, порівну.
Водночас відповідачка ОСОБА_4 добровільно та в позасудовому порядку не виконує покладені на неї обов`язки щодо сплати половини комунальних послуг, які пов`язані з обслуговуванням належної сторонам квартири, в результаті чого виникла заборгованість.
У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 частину витрат, що пов`язані із сплатою комунальних послуг з утримання квартири АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності сторін, у розмірі 49255.80 грн, а також інфляційні витрати з цієї суми заборгованості у розмірі 12960.49 грн та 3% річних у розмірі 2325.12 грн.
Заочним рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2023 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, які надавались до квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 121.0 кв.м. за період з 21 квітня 2020 року по 15 серпня 2022 року у розмірі 49255.80 грн, інфляційні втрати у розмірі 12960.49 грн, а також три проценти річних у розмірі 2325.12 грн.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2023 залишено без задоволення.
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, представник ОСОБА_4 — адвокат Покотило Ю.В. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що про розгляд справи №607/11163/22 відповідачка повідомлена не була, будь-яких судових повісток чи викликів не отримувала, оскільки знаходилась за кордоном, де перебуває і на даний час. Вказані обставини перешкодили поданню відзиву на позов, а також доказів на підтвердження її заперечень. При цьому позивачу було достеменно відомо про адресу дійсного місця проживання відповідачки за кордоном, оскільки останній доводив цей факт у справі №607/1881/21.
Разом з тим, з вказаним заочним рішенням ОСОБА_4 не погоджується, оскільки претензії позивача про необхідність відшкодування йому половини вартості комунальних послуг, які останній оплатив, вона не отримувала, оскільки з липня 2022 року перебуває за кордоном.
Також позивач не повідомив суду ряд обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення даного спору. Зокрема, згідно умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 21 квітня 2020 року у справі № 607/2776/19, ОСОБА_5 зобов`язувався оплатити всю заборгованість за утримання квартири АДРЕСА_2 , за весь період до дня набрання чинності ухвалою про затвердження мирової угоди. Водночас, в даній справі позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості по сплаті комунальних послуг, які згідно умов мирової угоди він був зобов`язаний сплатити самостійно.
Крім того, квартира АДРЕСА_2 , обладнана приладами обліку (лічильниками) електроенергії, газу та води. ОСОБА_6 в даній квартирі постійно проживала лише до 14 вересня 2020 року. На думку апелянта, стягнення в рахунок відшкодування витрат по сплаті комунальних послуг з електропостачання, водопостачання та водовідведення, газопостачання та розподілу газу, було можливим лише за період до 14 вересня 2020 року, оскільки після цієї дали вказаними комунальними послугами користувався лише позивач.
У зв`язку з наведеним просить заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справу до суду не надходив.
Разом з апеляційною скаргою представник апелянта — адвокат Покотило Ю.В. подав клопотання про долучення доказів з додатками, мотивуючи тим, що про розгляд справи №607/11163/22 ОСОБА_4 повідомлена не була, будь-яких судових повісток чи викликів не отримувала, оскільки знаходилась за кордоном, де перебуває і на даний час.
Відповідно ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Положеннями ст.126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог, передбачених ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.
З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 12 жовтня 2022 року отримала копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками (а.с.88).
Таким чином, відповідачка знала про наявність даної справи в провадженні Тернопільського міськрайонного суду, однак своїми процесуальними правами, в т.ч. на подання відзиву на позов, будь-яких доказів в підтвердження своїх заперечень, не скористалася.
Враховуючи викладене, клопотання представника апелянта про долучення доказів до задоволення не підлягає.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у даній справі є відшкодування витрат на оплату комунальних послуг. При цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У зв`язку з тим, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін.
Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №305863297 від 26 липня 2022 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 загальною площею 121 кв.м, житловою площею 51.1 кв.м на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 – по частині кожному. Дата державної реєстрації права власності – 11 вересня 2020 року. Підстава – ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2020 року у справі №607/2776/19.
Згідно квитанцій за 2020, 2021, 2022 рр. позивач ОСОБА_3 поніс наступні витрати на оплату комунальних послуг, які надавалися до квартири АДРЕСА_2 загальною площею 121 кв.м житловою площею 51.1 кв.м:
2020 рік: 
- за послуги газопостачання (ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз», ПрАТ «Тернопільміськгаз») – 22318.63 грн; 
- за послуги водопостачання (КП «Тернопільводоканал») – 5488,78 грн; 
- за послуги електропостачання (ТОВ «Тернопільелектропостач» м.Тернопіль ЦОК) – 4680.70 грн; 
- за послуги управління будинком (ТОВ «Квартал-Л», ДП «Добродій сервіс 3») – 9465.16 грн.
Разом за 2020 рік – 41953.27 грн.
2021 рік: 
- за послуги газопостачання (ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз», ПрАТ «Тернопільміськгаз») – 15163.13 грн; 
- за послуги водопостачання (КП «Тернопільводоканал») – 2746.58 грн; 
- за послуги електропостачання (ТОВ «Тернопільелектропостач» м.Тернопіль ЦОК) – 3978.48 грн; 
- за послуги управління будинком (ТОВ «Квартал-Л», ДП «Добродій сервіс 3») – 2134.70 грн; 
- за телекомунікаційні послуги (Колумбус ПП (Columbus) БіттерНет (BitterNet)) – 200 грн. 
Разом за 2021 рік – 24222.89 грн.
2022 рік:
- за послуги газопостачання (ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз», ПрАТ «Тернопільміськгаз») – 14582.77 грн; 
- за послуги водопостачання (Тернопільводоканал) – 453.46 грн; 
- за послуги електропостачання (ТОВ «Тернопільелектропостач» м.Тернопіль ЦОК) – 3732 грн; 
- за послуги управління будинком (ТОВ «Квартал-Л», ДП «Добродій сервіс 3») – 12567.22 грн; 
- за телекомунікаційні послуги (Колумбус ПП (Columbus) БіттерНет (BitterNet)) – 1000 грн.
Разом за 2022 рік – 32335.45 грн.
Нарахування за послуги водопостачання, газопостачання, електропостачання, управління будинком та телекомунікаційні послуги, а також проведені позивачем ОСОБА_3 оплати підтверджуються наступним:
- карточкою по абоненту березень 2020 – серпень 2022, виданою КП «Тернопільводоканал» з особового рахунку № НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_3 ;
- довідкою про фінансовий стан споживача від 22 листопада 2022 року, виданою ПрАТ «Тернопільміськгаз» по особовому рахунку № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_3 ;
- довідкою про фінансовий стан, виданою ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» по особовому рахунку № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_3 ;
- довідкою, виданою ТОВ «Тернопільелектропостач» Тернопільський ЦОК №1054 від 22 листопада 2022 року;
- розрахунком щомісячних нарахувань і оплати послуг за період з березня 2020 року по жовтень 2022 року по особовому рахунку НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_3 , виданою ДП «Добродій сервіс 3»;
- актом звірки взаємних розрахунків за період квітень 2020 – жовтень 2022 між ПП «Колумбус» і ОСОБА_3 , виданим ПП «Колумбус».
22 листопада 2022 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_4 , шляхом надіслання на поштову адресу останньої засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», із претензією, у якій просив виконувати судове рішення, зокрема в частині сплати половини комунальних послуг, які пов`язані з обслуговуванням квартири АДРЕСА_1 , та повідомив, що в іншому разі він буде змушений звернутись до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.
Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.
Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги – регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі №703/2200/15-ц.
Апеляційний суд зазначає, що тлумачення статті 360 ЦК України свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту – власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 725/3790/16-ц.
З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 121 кв.м, житловою площею 51.1 кв.м. належить позивачу ОСОБА_3 та відповідачці ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності в рівних частинах - по частині кожному.
Таким чином, відповідач разом із позивачкою повинні виконувати обов`язок по утриманню даної квартири згідно розміру своєї частки та нести тягар відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з цим майном.
Разом з тим вказана квартира облаштована засобами обліку спожитих послуг з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії, що підтверджується квитанціями про сплату за комунальні послуги та відповідними довідками, виданими КП «Тернопільводоканал», ТОВ «Тернопільелектропостач», ДП «Гаспостач» ТОВ «Тернопільміськгаз».
З поданих позивачем квитанцій вбачається, що ним сплачувалися кошти за надані послуги газопостачання (ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз», ПрАТ «Тернопільміськгаз»), водопостачання (Тернопільводоканал), електропостачання (ТОВ «Тернопільелектропостач» м.Тернопіль ЦОК), управління будинком (ТОВ «Квартал-Л», ДП «Добродій сервіс 3»), а також за телекомунікаційні послуги (Колумбус ПП (Columbus) БіттерНет (BitterNet)).
Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 з моменту виникнення спірних правовідносин не проживає, що підтверджується позовною заявою ОСОБА_3 , претензією ОСОБА_3 від 15 листопада 2021 року, відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Тернопільській області від 31 серпня 2022 року та поясненнями відповідачки.
Щодо стягнення відшкодування витрат за послуги з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також електричної енергії, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка проживає у квартирі АДРЕСА_2 та користується зазначеними послугами.
Тобто, в даному випадку послугами з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також постачання електричної енергії користувався лише позивач для власних, а не для утримання самої квартири, а тому вони не є витратами в розумінні статті 360 ЦК України. Крім того, усі договори щодо надання зазначених послуг укладені саме з позивачем у справі – ОСОБА_3 .
Апеляційний суд виходить з того, що оплата послуг з газопостачання, водовідведення та водопостачання, а також постачання електричної енергії здійснюється згідно з показниками засобів обліку, відповідно до кількості спожитих послуг.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки відповідачка не проживає у спірній квартирі, доказів на спростування цього позивачем не надано, не користується вищезазначеними послугами, а оплата за їхнє використання здійснюється згідно з показниками засобів обліку, відповідно до кількості спожитих послуг саме позивачем, який проживає у квартирі та користується ними.
Щодо стягнення відшкодування витрат за послуги доставки газу ПрАТ «Тернопільміськгаз» та управління будинком (ТОВ «Квартал-Л», ДП «Добродій сервіс 3»), апеляційний суд вважає, що вказані послуги надаються щомісячно та на них встановлений фіксований тариф, тобто вони є обов`язковими платежами, а тому вказані комунальні послуги повинні оплачуватися позивачем та відповідачкою в рівних частинах.
Згідно поданих позивачем квитанцій щодо сплати за послуги доставки газу ПрАТ «Тернопільміськгаз» (особовий рахунок НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 оплачувалось:
07 травня 2020 року – 150.00 грн;
16 червня 2020 року – 264.61 грн;
13 жовтня 2020 року – 207.31 грн;
22 грудня 2020 року – 50.00 грн;
21 січня 2021 року – 338.40 грн;
16 квітня 2021 року – 543.32 грн;
19 квітня 2021 року – 1000.00 грн;
26 травня 2021 року – 181.10 грн;
09 листопада 2021 року – 905.52 грн;
26 липня 2022 року – 1244.37 грн,
а всього на суму 4884.63 грн.
Разом з тим, як вбачається з довідки ПрАТ «Тернопільміськгаз» станом на квітень 2020 року заборгованість споживача ОСОБА_3 за доставку газу становить 276.41 грн (а.с.108)
Отже, з врахуванням вказаної заборгованості, позивачем оплачено за послуги з доставки газу 4608.22 грн (4884.63 – 276.41).
З огляду на викладене з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню витрати на оплату послуг з доставки газу, які надавались до квартири АДРЕСА_2 , за період з 21 квітня 2020 року по 15 серпня 2022 року у розмірі 2304.11 грн (4608.22 : 2).
Згідно поданих позивачем квитанцій щодо сплати послуг з управління будинком ТОВ «Квартал-Л», ДП «Добродій сервіс 3» (особовий рахунок НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 оплачувалось:
07 травня 2020 року – 2400.00 грн;
16 червня 2020 року – 4545.35 грн;
13 жовтня 2020 року – 1317.32 грн;
22 грудня 2020 року – 458.66 грн;
21 січня 2021 року – 743.83 грн;
16 квітня 2021 року – 1190.41 грн;
26 травня 2021 року – 563.47 грн;
09 листопада 2021 року – 2615.82 грн;
11 травня 2022 року – 9595.18 грн;
26 липня 2022 року – 1244.37 грн,
а всього на суму 24674.41 грн.
Разом з тим, як вбачається з розрахунку щомісячних нарахувань і оплати послуг ДП «Добродій сервіс 3» від 18 листопада 2022 року №11, у ОСОБА_3 станом на квітень 2020 року існувала заборгованість в розмірі 4905.50 грн по сплаті за управління будинком.
Отже, із врахуванням вказаної заборгованості, позивачем оплачено за послуги з управління будинком 19768.91 грн (24674.41 – 4905.50).
З огляду на викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату послуг з управління будинком, які надавались квартирі АДРЕСА_2 , за період з 21 квітня 2020 року по 15 серпня 2022 року у розмірі 9884.45 грн (19768.91 : 2).
Щодо відшкодування витрат за телекомунікаційні послуги Колумбус ПП (Columbus) БіттерНет (BitterNet), колегія суддів зазначає, що вказані послуги не є комунальними в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і не відносяться до витрат на управління, утримання та збереження квартири, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки, яка даними послугами не користувалася, їх вартості.
За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на оплату комунальних послуг підлягає зміні шляхом зменшення розміру стягнення з 49255.80 грн до 12188.56 грн.
Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За своєю правовою природою платежі, визначені в ч.2 ст.625 ЦК України, є формою відповідальності (санкцією) за порушення грошового зобов`язання, яка може мати місце лише у разі винних дій боржника.
Апеляційним судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що відповідачка ОСОБА_4 отримувала письмову претензією від позивача ОСОБА_3 щодо необхідності погашення заборгованості перед ним за проведену останнім оплату комунальних послуг.
За таких обставин, на думку колегії суддів, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_4 інфляційних втрат та трьох відсотків річних, а тому позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.
Крім того, апеляційний суд враховує доводи апелянта про те, що згідно пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду в частині відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, зменшивши розмір стягнення із відповідача на користь позивача з 49255.80 грн до 12188.56 грн та скасування рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат, три проценти річних та відмову в задоволенні позовних вимог в даній частині.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2023 року в частині відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, які надавались до квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 121.0 кв.м за період з 21 квітня 2020 року по 15 серпня 2022 року – змінити, зменшивши розмір стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 відшкодування вказаних витрат з 49255 (сорока дев`яти тисяч двісті п`ятдесяти п`яти) гривень 80 копійок до 12188 (дванадцяти тисяч сто вісімдесят восьми) гривень 56 копійок.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 лютого 2023 року в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних – скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрати та трьох відсотків річних – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 09 січня 2024 року.

Головуючий                                                                        О.З. Костів
Судді:                                                                                Н.М. Храпак
                                                                                       М.В. Хома