ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1529/24 Справа № 206/3204/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прінь І.П. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
-за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ 
17.07.2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просила стягнути борг у розмірі 10000 доларів США, проценти – 16500 доларів США, 3% річних – 822, 74 долара США.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
       Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 рокупозов було задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 липня 2020 року у сумі 10000,00 дол. США (десять тисяч доларів).
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від простроченої суми боргу за період прострочки з 15 жовтня 2020 року до 26 жовтня 2023 року (день постановлення судового рішення) у сумі 909,04 дол. США (дев`ятсот дев`ять доларів 04 цент), з подальшим нарахуванням та стягненням 3% річних від простроченої суми боргу до моменту повного виконання рішення суду. 
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
       29.11.2023 року від відповідача надійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
       В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що у розписці не зазначена дата повернення грошей. Відповідно до положень ст.1049 ЦК України, якщо в договорі не встановлений строк повернення позики, то позичальник повинен повернути гроші протягом 30 днів від дня пред`явлення вимоги позикодавцем.
Але таку вимогу пред`явлено не було.
Відповідач не відмовляється від боргу, але вважає, що позивачка бажала з нього стягнути вдвічі більше.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що він не заперечує проти свого боргу, але не бажає платити 10 % виконавчого збору, а тому просить задовольнити апеляційну скаргу.
Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлена про день та час розгляду справи (а.с.138-139), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

       ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:
Відповідач визнав факт отримання в борг у ОСОБА_1 10000,00 дол. США і написання ним 14.07.2020 року розписки про отримання цих коштів і сплати позивачу процентів за користування грошима ( 5% щомісячно) за три місяці у розмірі 1500,00 дол. США. 
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, судом встановлено, що 14 липня 2020 року між позивачем і відповідачем був укладений договір позики грошових коштів у розмірі 10000,00 дол. США, на підтвердження чого відповідачем була видана розписка. 
Факт отримання в борг у позивача 10000,00 дол. США і не повернення цих коштів станом на час розгляду справи відповідач визнав. А тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики від 14.07.2020 року у розмірі 10000,00 дол. США підлягають задоволенню. 
З розписки від 14.07.2020 року встановлено, що відповідач взяв у позивача у позику кошти на 3 місяці зі сплатою 5% щомісячно.
Таким чином, щомісячна виплата процентів у розмірі 5% може бути застосована лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею) – три місяці.
Позивач у позовній заяві зазначила, що відповідач виплатив їй 1500,00 дол. США, як проценти за три місяці користування позикою. Про це також зазначав і відповідач у відзиві. 
Після спливу строку надання позики право позикодавця нараховувати проценти за позикою  у розмірі 5% щомісячно припиняється. 
А тому вимоги позивача про стягнення 16500,00 дол. США – процентів за користування позикою за період з 14.07.2020 до дня звернення до суду, із стягненням процентів до моменту виконання рішення, із врахуванням приписів законодавства, що регулюють таке нарахування, - задоволенню не підлягають.
Судом встановлено і визнано обома сторонами у справі, що позика у розмірі 10000,00 дол. США до цього часу відповідачем не повернута, тобто грошове зобов`язання є простроченим з 15.10.2020 року.
Заявляючи такі позовні вимоги, позивач просила стягнути 3% річних від простроченої суми із 15.10.2020р. на дату звернення з позовом до суду - 822,74 дол. США, до моменту виконання рішення, з урахуванням приписів законодавства, що регулює таке нарахування. 
Суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми боргу за період з 15.10.2020 року по день ухвалення рішення суду – 26.10.2023 року (1106 днів) у розмірі 909,04 дол. США, з подальшим нарахуванням та стягненням 3% річних від простроченої суми боргу до моменту повного виконання рішення суду. 

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Суд розцінює звернення позивачки до суду з позовом про стягненні суми боргу і є моментом пред`явлення вимоги про повернення боргу.
А зважаючи на те, що позивачка звернулась до суду 17.07.2023 року, тобто вже пройшло значно більше 30-ти днів.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

       При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

       Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
       ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
       Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

        Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
       Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 09.01.2024 року.

               
       Судді: