ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2299/24 Справа № 183/4232/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Оладенко  О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі: 
       головуючого – Пищиди М.М.
       суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
       за участю секретаря судового засідання – Лопакової А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
       В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 . Поряд з її домоволодінням проживає сусід - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 . 
       У 2018 році відповідач побудував без відповідних дозволів та погоджень із державними органами двоповерхову капітальну будівлю та перед нею навіс на металевих опорах біля межового паркану, який розділяє домоволодіння позивача та відповідача. При цьому відстань між житловим будинком позивачки та двоповерховою будівлею, що збудував відповідач, дорівнює лише 1,2 метри, що є порушенням протипожежної відстані, яка повинна складати не менше 6,0 метра. Відповідач не погоджував з ОСОБА_2 побудову вказаної будівлі і категорично відмовлявся та відмовляється і до тепер врегулювати питання незаконності такої побудови, тому позивачка зверталася до державних органів зі скаргами. Під час перевірок скарг позивачки було встановлено, що будівництво здійснено з недотриманням протипожежної відстані між гаражем та сусіднім житловим будинком; без отримання будівельного паспорта; з порушенням норм законодавства. Бетонна огорожа по межі із земельною ділянкою ОСОБА_2 встановлена громадянином ОСОБА_1 з грубими порушеннями державних будівельних норм, без відступу на 1 метр від власного житлового будинку, що унеможливлює обслуговування будинку № НОМЕР_1 , без проникнення на територію садиби № 8. Під час сезонних опадів вода та сніг потрапляє прямо під фундамент будинку АДРЕСА_1 , що призводить до швидкої руйнації житлового будинку. Позивачу спричинені матеріальні збитки, оскільки виникла необхідність у проведення, ремонтно-відновлювальних робіт. Проведеною будівельно-технічною експертизою встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню пошкоджень та відновлення технічного стану на час дослідження складає 25 871 грн. Зазначає, що з відповідача підлягає стягненню майнова шкода, до складу якої входить вартість відновлювального ремонту у вищезазначеному розмірі, витрати на проведення експертизи у сумі 8237,28 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15000 грн. 
       Враховуючи зазначене, позивач просила суд про знесення самочинного будівництва – двоповерхової капітальної будівлі з навісом на металевих опорах, розташованих на території домоволодіння АДРЕСА_1 за рахунок власника ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 49 108 грн. 28 коп. матеріальної шкоди та 50 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. 
       Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної та моральної шкоди – задоволено частково.
       Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва – двоповерхову капітальну будівлю з навісом на металевих опорах, розташовані на території домоволодіння АДРЕСА_1 .
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 34108 грн 28 коп та 5000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
       В іншій частині позову – відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 1453,84 грн та витрати на професійно правничу допомогу у сумі 15000 грн, а разом – 16453 грн 84 коп .
       Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року по справі №183/4232/22 — залишено без задоволення. 
       Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити.
       Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.02.2005, копією договору довічного утримання від 14.06.2002, а також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (кадастровий номер 1211900000:03:005:0321) (а.с.19-27).
       Згідно з листом виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 16.07.2019, ОСОБА_1 27.09.2018 року звернувся до виконавчого комітету за оформленням будівельного паспорту на забудову земельної ділянки. У видачі паспорту йому відмовлено у зв`язку з невідповідністю намірів забудови вимогам законодавства в сфері містобудівної діяльності, а саме не дотримано протипожежну відстань між гаражем та сусіднім житловим будинком.
       У листі від 06.08.2019 виконавчого комітету Новомосковської міської ради зазначено, що 05.10.2018 ОСОБА_1 було повернуто пакет документів для видачі будівельного паспорту з відповідним обґрунтуванням щодо невідповідності намірів забудови земельної ділянки вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності; під час виїзду комісії 26.07.2019 року будівля по АДРЕСА_2 збудована (а.с.30).
       Відповідно до листа виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 18.09.2020, зазначено, що громадянином ОСОБА_1 збудовано двоповерховий ж\б з порушенням протипожежної відстані, яка в натурі складає 1,2 метра, а повинна бути не менше 6,0 метрів. Бетонна огорожа по межі із земельною ділянкою ОСОБА_2 встановлена громадянином ОСОБА_1 з грубими порушеннями державних будівельних норм, без відступу на 1 метр від власного житлового будинку, що унеможливлює обслуговування будинку АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_1 ) без проникнення на територію садиби № НОМЕР_2 (власник ОСОБА_2 ). Під час сезонних опадів вода та сніг потрапляє прямо під фундамент будинку АДРЕСА_1 , що призводить до швидкої руйнації житлового будинку. Згідно наданої відділом земельних відносин інформації земельна ділянка по АДРЕСА_2 зареєстрована в державному земельному кадастрі та знаходиться в приватній власності громадянина ОСОБА_1 . Також ним зареєстроване нерухоме майно, а саме об`єкт житлової нерухомості площею 55,1 кв.м. Будівництво нового двоповерхового будинку виконано самовільно, без будівельного паспорта на забудову та дозволу Департаменту інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (а.с.32).
       Виконавчим комітетом Новомосковської міської ради було проведено обстеження земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 1211900000:03:005:0114, на предмет дотримання земельного законодавства України при використанні земель територіальної громади м. Новомосковська. 
       У відповідь на звернення позивачки Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області листом від 24.06.2019 року надано відповідь про те, що посадовими особами Департаменту здійснювався виїзд для проведення позапланової перевірки за адресою: АДРЕСА_2 . За результатами виїзду складено акт від 14.06.2019 року № 63. Також перевіркою Департаменту було встановлено, що в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, дані щодо будівництва за адресою АДРЕСА_2 .
       Висновком експерта № 4463-21 від 23.06.2022 встановлено, що двоповерхова будівля по АДРЕСА_2 (власник ОСОБА_1 ) у АДРЕСА_3 (власник ОСОБА_2 ) у м. Новомосковськ, не відповідає будівельним вимогам п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019, вимогам до протипожежних відстаней згідно ДБН Б.2.2-12-2019. Крім того, будівництво виконано з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; Виявлені невідповідності ДБН, призвели до пошкодження та погіршення технічного стану житлового будинку літ А-1 по АДРЕСА_1 ; Вартість ремонтно-відновлювальних робіт по усуненню пошкоджень та відновлення технічного стану на час дослідження – 25871 грн .
       Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки позивачем доведено, що самовільне збудоване нерухоме майно, зведене відповідачем, є самочинним будівництвом, така споруда порушує права позивача, окрім того, споруду зведено з порушенням ДБН, відсутній дозвіл на будівництво та відсутній затверджений проект. 
       Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.
       Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції України про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України).
       Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України).
       Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України).
       Відповідно до статті 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.
       У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).
       Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України.
       Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
       Відповідно до цієї статті, власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном - негаторний позов.
       Однією з особливостей цього позову, як правило, є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі, де відповідач перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження майном. При цьому, суду мають бути подані докази, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним правомочностей щодо належного йому майна.
       Відповідно до частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.
       Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд лише за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
       Аналізуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що знесення самочинно збудованого нерухомого майна саме в судовому порядку допускається тільки у тому разі, якщо зазначене майно збудовано з істотним порушення будівельних норм і правил, з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, у разі неможливості провести відповідну перебудову цього майна або відмови особи від проведення цієї перебудови. Позивачам у вказаних правовідносинах слід довести належними доказами, що спірною прибудовою порушуються їх права як власників будинку, або як користувачів частини земельної ділянки для його обслуговування та довести наявність підстав для застосування крайньої міри - знесення будівництва.
       Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
       Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).
       Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
       Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 ЦК України).
       Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
       Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
       Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дає підстави вважати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
       При цьому формулювання статті 376 ЦК України виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
       Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
       Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, розглянувши дану справу в межах доводів апеляційної скарги, врахувавши, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, встановивши, що позивачем не доведено наявність підстав для застосування крайньої міри - знесення будівництва - колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з постановленням нового про відмову у задоволенні позову.
       Крім того, відповідно до п.п. 5, 17, 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право на звернення до суду, згідно до вимог статті 376 ЦК, з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 Земельного кодексу України. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.
       Отже, застосування до відповідача зобов`язання щодо знесення самочинно збудованого об`єкта є передчасним та не співмірним заходом, оскільки позивачем не використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
       Позивач не заявляв вимог про проведення перебудови об`єкту самочинного будівництва у спосіб, не пов`язаний із його знесенням.
       Крім того, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18.04.2019 по справі № 206/6229/15-ц дійшов висновку, що право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва на підставі статті 376 ЦК України сусідній землекористувач не має, таке право належить зокрема відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.
       Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №522/5487/17, вбачається наступне: «Проаналізувавши зміст ч. 1 ст. 38 та п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, уповноважений видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об`єкта. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу на звернення до суду на підставі ч. 1 ст. 38 вказаного Закону у зв`язку з його невиконання.
       Отже, згідно вимог ст. 38, ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і ст. 376 ЦК України, орган державного архітектурно-будівельного контролю за наявності обставин, передбачених абзацом першим частини першої статті 38 цього Закону (у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою), уповноважений та зобов`язаний видати припис про усунення порушень, у тому числі шляхом знесення самочинного збудованого об`єкта особі, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу на звернення до суду на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у зв`язку з його невиконанням.
       Щодо відшкодування майнової та моральної шкоди.
       Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за майнову шкоду – майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
        ОСОБА_2 серед іншого, вказувала, що незаконним будівництвом їй завдано майнову та моральну шкоду. На підтвердження цих обставин надала відповідний доказ — висновок експерта № 4463-21 від 23.06.2022 за результатами проведення будівельно — технічного дослідження.
       Долучений до матеріалів справи позивачем вищевказаний висновок експерта не може бути визнаний належним та допустимим доказом, з огляду на наступне.
       Так, статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.
       Частиною 6 статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частини 5 статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
       Разом з тим, у висновку експертів№ 4463-21 від 23.06.2022 року не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду.
       Відповідне положення міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року № 522/1029/18.
       Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, не підлягають до задоволення, оскільки для відшкодування такої шкоди необхідним є наявність складу правопорушення, а саме: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина заподіювача шкоди. У даній справі позивач не довела склад цивільно-правового правопорушення у діях відповідача.
       Суд першої інстанції вищевикладеного не врахував, що призвело до ухвалення помилкового рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
       На підставі ст.141 ЦПК України, з позивача на користь апелянта слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2977,2 грн .
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
       Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року — скасувати.
       У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної та моральної шкоди — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2977,2 грн .
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: