ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2029/5254/12  Номер провадження 22-ц/814/157/24	Головуючий у 1-й інстанції Матвієвська Г.В.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача – Дряниці Ю.В..,
суддів – Пилипчук Л.І., Чумак О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  - адвоката Негодової Ольги Петрівни на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова  від 18 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Четверта Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-
В С Т А Н О В И В:
У травні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Четверта Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Свої вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача – ОСОБА_2 та відповідача – ОСОБА_1 .
Після смерті матері відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка протягом встановленого законом строку звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Звертаючись до нотаріальної контори позивачка вважала, що вона має успадкувати все майно, що залишилось після смерті матері, оскільки ще за життя спадкодавець в присутності  позивача  та свідків зверталася до нотаріальної контори, з метою посвідчення договору довічного утримання чи дарування. Однак нотаріус повідомив, що для здійснення нотаріальних дій з приводу укладення договору довічного утримання спочатку необхідно узаконити самовільні будівлі. В подальшому покійна ОСОБА_3 зверталася до відповідних органів влади з заявами про узаконення самовільно збудованих будівель.
Позивач вказує, що з 2005 року постійно проживає та користується спадковим майном, доглядає за його станом, сплачує комунальні платежі за весь будинок.
Не маючи  юридичної освіти, не розуміючись на правових питаннях, позивач вважала, що вона є повноправною власницею спірного майна. При цьому вона не розуміла чому відповідні органи відмовляють їй в оформленні правовстановлюючих документів на все майно, тому в червні 2011 року звернулася за юридичною консультацією до юридичного управління ДП завод „Електроважмаш", де працює прибиральницею.
В ході надання юридичної консультації юрисконсультами ДП завод „Електроважмаш" було підготовлено та направлено запит до четвертої Державної нотаріальної контори про надання дублікату договору дарування чи довічного утримання  за яким ОСОБА_3 передала у власність, або на інших умовах договору довічного утримання, ОСОБА_2 вищевказаний будинок. 
Згідно відповіді наданої нотаріальною конторою від 22.06.2011 вих.№ 01-16/1914 позивач дізналася, що згідно даних алфавітних книг договорів за 2004-2005 роки, запитуваного ОСОБА_2 договору довічного утримання чи дарування Четвертою Державною нотаріальною конторою не посвідчувалося.
Відповідь на свій запит позивач отримала в  серпні 2011 року, тоді ж ОСОБА_2 дізналася, що окрім неї до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася її рідна сестра – ОСОБА_1 .. 
Позивач вважає, що відповідач не має права на спадкування вказаного майна та просила суд встановити  факт ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_1 , усунути її від права на спадкування та визнати за позивачем право власності на частину будинку в порядку спадкування.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2013 року  позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано встановленим факт ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця – ОСОБА_3 .
Усунуто ОСОБА_1 від права на спадкування  спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на спадщину №4-1139, видане 24.06.2011 року ОСОБА_1 . Четвертою Харківською Державною нотаріальною конторою по спадковій справі № 788\2005 року.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Рішення районного суду мотивоване доведеністю позивачем факту ухилення відповідачем від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця.
Рішення оскаржила відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що місцевим судом не повно досліджені обставини, що мають значення для справи, а також безпідставно прийнято до розгляду позов, поданий зі значним пропуском строку позовної давності.
Звертає увагу суду, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби допомоги саме від відповідача.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін. 
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Місцевим судом встановлено, сторони є рідними доньками спадкодавця – ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті, спадщину прийняли сторони у справі як спадкоємці першої черги. 
Позивач ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 - 05.06.2007 року. 
       Відповідач ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 - 24.06.2011 року.
Звертаючись до суду, позивач вказувала, що ОСОБА_3 була особою похилого віку, мала поганий стан здоров`я, останній рік життя весь час знаходилась на стаціонарному лікувані, та потребувала сторонньої допомоги, на підтвердження вказаних фактів позивачем надано лікарняні листи, іншу медичну документацію.
Окрім того місцевий суд вважав доведеним та достовірно встановленим той факт, що ОСОБА_3 неоднаразово піддавалась побиттю своєю дочкою ОСОБА_5 та її співмешканцями.
Також, судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що з травня 2000 року відповідач разом з матір`ю та сестрою не проживала, оскільки рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.05.2000 року по справі №2-1318/2000 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про визнання позбавленою права користування житловим приміщенням відповідач була визнана позбавленою права користування житловим приміщенням розташованим за адресою АДРЕСА_1 з тих обставин, що відповідач систематично не сплачувала за комунальні послуги, порушувала громадський порядок, ображала інших жильців приміщення. 
Крім того, позивач стверджувала, що після того як 25.05.2000 року відповідачка була позбавлена права користування житловим приміщенням зі спадкодавицею вона не спілкувалася, її адреса проживання чи місцезнаходження були невідомі. 
Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд, вважав доведеним факт ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, вказаного висновку суд дійшов на підставі наданих позивачем доказів та показів свідків.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 14.02.2022 року у справі №296/12034/18 (провадження 61-15140св20) викладено правовий висновок, відповідно до якого положеннями статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадкування за законом будується на засадах послідовності закликання черг до спадкування та рівності часток спадкоємців однієї черги. 
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив, та батьки.
Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
Згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.
Аналогічні висновки щодо тлумачення і застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц (провадження  № 61-18578св18), від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393св18), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), 19 травня 2020 року у справі № 453/968/17 (провадження № 61-17623св19), 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20).
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як свідчать письмові матеріали справи та не оспорюється сторонами, протягом 2004 – 2005 років спадкодавець ОСОБА_3 внаслідок тяжкої хвороби перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку із цим потребувала стороннього догляду і піклування. 
Позивач зазначала, та цей факт підтверджено показами свідків, що увесь вказаний період часу допомогу ОСОБА_3   надавала її донька ОСОБА_2 .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, що померла потребувала допомоги саме від відповідача, оскільки позивачем визнається та показами свідків у суді першої інстанції підтверджено отримання спадкодавцем допомоги від самої ОСОБА_2 ..
Оцінюючи доводи позивача щодо ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, колегія суддів зазначає про те, що ненадання відповідачем допомоги ОСОБА_3 само по собі не свідчить про її ухилення від надання цієї допомоги.
Крім того, колегія суддів бере до уваги, що відповідач рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.05.2000 року по справі №2-1318/2000 за позовом ОСОБА_3 була визнана такою, що позбавлена права користування житловим приміщенням розташованим за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок чого ОСОБА_1 не проживала разом з матір`ю. Вказана обставина свідчить про недоведеність позивачем факту саме умисної бездіяльності ОСОБА_1 , спрямованої на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу матері ОСОБА_3 .
На вказані обставини районний суд увагу не звернув, в результаті чого дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування наслідків сливу строку позовної давності колегія суддів не приймає до уваги.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 року у справі № 385/321/20,  факт видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності в порядку спадкування на спадкове майно, право на яке має інший спадкоємець, або видача свідоцтва особі, яка не має прав на спадщину, доводить порушення прав та інтересів особи і саме тому перебіг позовної давності необхідно пов`язувати із фактом видачі свідоцтва про право на спадщину другому із спадкоємців (чи особі, яка не є спадкоємцем).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 24.06.2011 року, а ОСОБА_2 подала позов до суду 31.05.2012 року, тобто в межах трирічного строку, визначеного законом для звернення до суду.
З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що рішення місцевого суду визначеним ст. 263 ЦПК України критеріям не відповідає, а отже підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.367, 374, ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Негодової Ольги Петрівни – задовольнити.
Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова  від 18 лютого 2013 року скасувати.
У задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Четверта Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Суддя - доповідач:  Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак