ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року	Львів	Справа № 460/17462/23 пров. № А/857/25060/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Кузьмича С.М.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі №460/17462/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій (головуючий суддя першої інстанції – Борискін С.А., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 15.11.2023),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначеннi пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у встановленому законом порядку призначити ОСОБА_2 пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті свого чоловіка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило у призначенні пенсії, покликаючись на відсутність свідоцтва про одруження позивача з померлим ОСОБА_3 . Позивач вважала вказану відмову протиправною, посилаючись на те, що відповідачем не було враховано рішення Дубенського міськрайонного суду від 01.07.2022 у справі №559/1180/22, яким встановлено факт її постійного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, у період з листопада 2009 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Просила позов задовольнити повністю.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій відмовлено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що нею були надані відповідачу документи, які підтверджують, що вона була членом сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_3 , що підтверджується рішення Дубенського міськрайонного суду від 01.07.2022 року та знаходилась на його повному утриманні. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, отриманого під час виконання ним службових обов`язків військової служби з захисту Батьківщини, у період воєнного стану в районі н.п. Протопопівка Ізюмського району Харківської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , довідкою військової частини НОМЕР_2 від 20.09.2022 №795, довідкою військової частини НОМЕР_2 від 28.12.2022 №1036, сповіщенням сім`ї від 03.10.2022 №44.
Згідно з витягом з протоколу засідання 16 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця №302 від 13.06.2022 травма старшого солдата ОСОБА_3 , 1986 року народження, що послужила причиною смерті, пов`язана із захистом Батьківщини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою, яка згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 від 09.08.2022, що видане УСЗН Дубенської міської ради, має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.
24.10.2022 Рівненським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки видано позивачу посвідчення дружини військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, серія НОМЕР_4 .
Відповідно до довідки від 11.05.2022 №426, виданої ТзОВ «Житловик-Дубно», ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з дітьми: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . ОСОБА_1 дійсно постійно проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 і знаходилась на його утриманні.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 01.07.2022 у справі №559/1180/22, що набрало законної сили 02.08.2022, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_6 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу – задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з листопада 2009 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Листами від 09.02.2023 №1700-0307-8/10548, від 10.02.2023 №4441-2017/В-03/8-1700/23, від 16.05.2023 №19322-17360/В-03/8-1700/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у відповідь на звернення позивача щодо призначення пенсії, повідомило заявника про відсутність підстав для призначення їй пенсії по втраті годувальника.
За змістом означених листів, підставою для відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 стала відсутність даних щодо реєстрації шлюбу із загиблим ОСОБА_3 та відсутність серед поданих нею відповідачу документів свідоцтва про шлюб із зазначеною особою.
Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що в розумінні ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі. Жінка або чоловік, які на час смерті померлого годувальника проживали з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям, а тому не набувають права на призначення пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) (далі Закон №2262-ХІІ), статтями 1-2 та 3 якого визначено коло осіб, які мають право на призначення пенсії за цим Законом.
Відповідно до статті 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.
Згідно з частинами першою-другою статті 30 цього ж Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Частиною четвертою статті 30 Закону №2262-ХІІ передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» регулюється Порядком, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за №135/13402) (далі Порядок № 3-1).
Згідно п. 2 Порядку №3-1 заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника подаються членами сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів. У такому самому порядку подаються заяви про призначення пенсії у разі втрати годувальника членами сім`ї померлого годувальника, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника.
Якщо померлому годувальнику вже було призначено пенсію, заява про призначення пенсії у разі втрати годувальника подається до органу, що призначає пенсії.
Відповідно до п. 10 Порядку №3-1 для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про смерть годувальника; витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю; висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби); довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні; документи, передбачені абзацами третім, шостим - дев`ятим пункту 7 цього Порядку.
Для призначення пенсії в разі втрати годувальника батькам, дружині (чоловіку), зазначеним у пунктах «б», «в», «д» статті 30 Закону (2262-12), додатково подаються такі документи: копія свідоцтва про шлюб; довідка МСЕК про визнання особи інвалідом; копія трудової книжки або довідка органів державної податкової служби про облік платника податків - суб`єкта підприємницької діяльності (для осіб, зазначених у пункті «д» статті 30 Закону (2262-12).
Звертаючись до ГУ ПФУ в Рівненській області з вказаною заявою, позивач посилалась на те, що вона має право на пенсію в разі втрати годувальника, як дружина померлого ОСОБА_3 згідно статті 30 Закону №2262-XII.
Спірним питанням у даних правовідносинах є неподання позивачем до заяви про призначення пенсії свідоцтва про шлюб, що, відповідно до позиції відповідача, не дає підстав для призначення пенсії в разі втрати годувальника як дружині загиблого.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно зі статтею 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Крім того, кодекс передбачає випадок, коли за відсутності шлюбу обов`язки з утримання все ж виникають. Так, частиною першою статті 91 передбачено, що у випадку, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу.
З аналізу положень статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слідує, що її метою є захист членів сім`ї померлої особи. При цьому, законодавство не містить визначення поняття «дружина», яке входить до переліку осіб - членів сім`ї, наділених правом на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01.07.2022 у справі №559/1180/22 встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з листопада 2009 року по день смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, ОСОБА_1 є членом сім`ї загиблого ОСОБА_3 , проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ним, тобто є його дружиною.
Даний факт підтверджений також сповіщенням сім`ї №1/5735 від 03.10.2022, яке адресоване позивачці, в якому вказано, що «…Ваш чоловік старший солдат ОСОБА_3 … загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання ним службових обов`язків військової служби…» (а.с.17).
Крім того, Рівненським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки ОСОБА_1 видане посвідчення члена сім`ї дружини військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби серії НОМЕР_4 від 24.10.2022 (а.с.10).
Отже, позивачка була дружиною ОСОБА_3 та знаходилась на його утриманні (не працювала), тому має право на продовження утримання, але вже з боку держави.
Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262- ХІІ.
Крім зазначеного, слід зауважити на тому, що в силу вимог частин першої, п`ятої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.   Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Статтею 12 Європейської Конвенції з прав людини, яка ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, закріплено право на шлюб, за яким чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права.
А статтею 14 Конвенції передбачено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
Організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина закріплені у Законі України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» №1263-VII від 13.05.2014, дія якого поширюється і на таку сферу суспільних відносин, як соціальний захист.
За нормами статті 1 цього Закону, ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними, - трактується як непряма дискримінація і є однією із форм дискримінації, що за нормами цього Закону забороняється. 
За правилами частин першої-другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «О`Донох`ю та інші проти Сполученого Королівства» вказав, що стаття 12 Конвенції гарантує основоположне право чоловіка та жінки на шлюб та створення сім`ї. Здійснення права на шлюб призводить до виникнення соціальних, особистих та правових наслідків. Воно здійснюється відповідно до національного законодавства Договірних Держав, але встановлені ним обмеження не повинні перешкоджати або зменшувати право в такий спосіб або в такій мірі, щоб порушити саму суть права. 
У рішеннях по справах «Пічкур проти України» та «Вілліс проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини вказав, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. 
У рішенні по справі «Тлімменос проти Греції» Європейський суд з прав людини одностайно постановив, що було порушено статтю 14 (заборона дискримінації) вказавши, що право на захист від дискримінації щодо здійснення прав, ґарантованих Конвенцією, порушується і тоді, коли держави, без об`єктивного і розумного виправдання, застосовують до осіб однаковий підхід, іґноруючи при цьому те, що їхні ситуації значно різняться.
За наведеного, залежність права жінки на пенсійне забезпечення по втраті годувальника, відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тільки від того факту, чи були зареєстровані її шлюбні стосунки в державному органі реєстрації актів цивільного стану, розглядається судом як дискримінація.
Тому, позовна вимога ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови у призначенні пенсії протиправною, зобов`язання до вчинення дій є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Беручи до уваги викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію втраті годувальника відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, – з 09.02.2023.
Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняття в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі №460/17462/23 – скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 09 лютого 2023 року пенсію в разі втрати годувальника відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	С. М. Кузьмич