14.02.24
22-ц/812/254/24
Справа номер 489/4095/23 Головуючий суду першої інстанції – Микульшина Г. А.
Провадження номер 22-ц/812/254/24 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року м. Миколаїв 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів – Коломієць В. В., Серебрякової Т. В.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О. М., 
за участі:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду  м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року, повний текст якого складено 12 грудня 2023 року, ухвалене за позовом  ОСОБА_3 до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» – «Машпроект», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість» про зобов`язання нарахувати і виплатити заробітну плату та стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст позовних вимог

       В липні 2023 року ОСОБА_3  звернулася до суду з вищевказаним позовом до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» – «Машпроект» (далі – ДП НВКГ «Зоря» –«Машпроект»), який обґрунтовувала наступним.
       Позивач зазначала, що з 17 серпня 1983 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Займані нею посади неодноразово змінювались. Наказом роботодавця від 05 квітня 2016 року №697-08-к вона переведена на посаду інженера з цінового аналізу у відділ електронних торгів і цінового аналізу.
       Наказом «Про зміну істотних умов праці інженера з цінового аналізу» від 07 лютого 2020 року №438-08-к відповідач незаконно змінив істотні умови праці позивача, встановивши їй чотиригодинний робочий час на тиждень з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу.
       Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 січня 2023 року (цивільна справа №489/6455/20) вищевказаний наказ визнано незаконним та скасовано.
Наказом від 17 лютого 2023 року №31-01-К «Про визнання незаконним та скасування наказу від 07 лютого 2020 року №438-08-К» відповідачем визнано незаконним та скасовано наказ «Про зміну істотних умов праці інженера з цінового аналізу» від 07 лютого 2020 року №438-08-к.
Однак в цьому наказі немає посилань на компенсацію різниці заробітної плати за час дії скороченої тривалості робочого часу.
Враховуючи викладене, позивач просила зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену заробітну плату у зв`язку із зменшенням тривалості робочого часу, починаючи з лютого 2020 року по березень 2023 року у розмірі 470 655,70 грн. 
Також позивач зазначала, що відповідачем їй були спричинені моральні страждання внаслідок довготривалого порушення її прав. З 2020 року вона вимушена була змінити свій уклад життя та уклад життя її матері похилого віку, тому що відповідач, змінивши її умови праці, виплачував їй заробітну плату, яка не дозволяла їй забезпечувати гідні умови життя. Це призвело до погіршення її здоров`я: виникнення тривожності, погіршення сну, загострення хронічних хвороб. 
       Посилаючись на зазначене, позивач просила виплати компенсації моральної шкоди у розмірі 400 000 грн.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції
       
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 вересня 2023 року залучено до справи в якості правонаступника Державного концерну «Укроборонпром» Акціонерне товариство «Українська оборонна промисловість».
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов`язано ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недоплачену заробітну плату у зв`язку із незаконним зменшенням тривалості робочого часу за період з 07 лютого 2020 року по 02 травня 2022 року в розмірі 159 826,34 грн. 
Стягнуто з ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» на користь ОСОБА_3 7 000 грн моральної шкоди. 
Стягнуто з ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» на користь ОСОБА_3 1073,60 грн судового збору. 
Стягнуто з ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» на користь держави 1598,26 грн судового збору. 
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача недоплаченої заробітної плати у зв`язку із незаконним зменшенням тривалості робочого часу за період з 07 лютого 2020 року по 02 травня 2022 року в розмірі 159 826,34 грн, суд першої інстанції виходив із того, що саме така сума є доведеною за вказаний період.
Задовольняючи частково позовні вимоги  ОСОБА_3  про стягнення моральної шкоди на суму 7000 грн, суд вважав, що саме такий розмір узгоджується з принципами розумності, справедливості та співмірності відшкодування цієї шкоди. Розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду в частині розміру моральної шкоди, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення у вказаній частині, просила рішення суду скасувати та ухвалити у оскаржуваній частині нове судове рішення про стягнення з відповідача на її користь 400 000 грн моральної шкоди.
Обґрунтовуючи свою скаргу, позивач зазначала, що їй спричинена істотна моральна шкода, глибина якої відповідає розміру заявлених позовних вимог. Однак судом неналежно були досліджені обставини справи щодо розміру заявленої моральної шкоди, що призвело до помилкових висновків.

Доводи інших учасників справи

ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що рішення суду є помилковим щодо усіх заявлених позовних вимог.
АТ «Українська оборонна промисловість» також подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_3 з 17 серпня 1983 року працює у ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект».
Наказом від 05 квітня 2016 року №697-08-к ОСОБА_3 була переведена на посаду інженера з цінового аналізу ДП “НВКГ “Зоря” - “Машпроект”. 
07 лютого 2020 року роботодавцем видано наказ № 438-08-К “Про зміну істотних умов праці інженера з цінового аналізу”, яким було встановлено ОСОБА_3 неповний робочий час з режимом роботи 4 години на тиждень (понеділок та середа).
З вказаним наказом ОСОБА_3 була ознайомлена 12 лютого 2020 року.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 січня 2023 року у справі №489/6455/20 визнано незаконним та скасовано наказ ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» від 07 лютого 2020 року № 438-08-К “Про зміну істотних умов праці інженера з цінового аналізу”.
17 лютого 2023 року ДП «НВКГ «Зоря» - «Машпроект» наказом від №31-01-К визнано незаконним та скасовано наказ підприємства від 07 лютого 2020 року №438-08-К. Цей наказ немає інших посилань щодо відновлення становища позивача, зокрема щодо компенсації різниці заробітної плати за час дії скороченої тривалості робочого часу.
З наданого відповідачем розрахунку вбачається, що сума заробітної плати ОСОБА_3 , яку вона недоотримала за період з 07 лютого 2020 року по 02 травня 2022 року складала 159 826,34 грн.
Згідно з довідкою з місця проживання позивача та медичною документацією, ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 , 1940 року народження, яка потребує соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.  ОСОБА_3 протягом 2020-2021 років зверталася для отримання медичної допомоги з приводу запалення суглобів. 

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування
       
Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачену заробітну плату не є предметом апеляційного розгляду.
 
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиви, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У пунктах 3, 4, 9 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо.
Частиною першою статті 1 КЗпП України передбачено, що цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма права містить перелік юридичних фактів, що є підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а статтею 237-1 цього Кодексу передбачено право працівника на відшкодування моральної шкоди у порядку, визначеному законодавством.
Стаття 23 ЦК України регламентує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції констатував, що досліджені у справі докази підтверджують факт порушення законних прав позивача на отримання належних їй сум недоплаченої заробітної плати, що призвело до її моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв`язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанцій, врахувавши обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер майнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, дійшов висновку, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 7000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV V. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі №752/17832/14 зазначила, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в бік збільшення розміру моральної шкоди, оскільки доводи апеляційної скарги позивача правильних висновків суду не спростовують.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
       
Головуючий         О. В. Локтіонова
       
Судді        В. В. Коломієць
       
Т. В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 14 лютого 2024 року.