ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 лютого 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/10415/23	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,        
розглянув в порядку письмового провадження  апеляційну скаргу:	 ОСОБА_1 	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 24.07.2023р. у справі №160/10415/23	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до:  про:	Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області   визнання протиправним та скасування рішення  	

ВСТАНОВИВ:

           16.05.2023р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Брюховецький М.М., до  Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області (далі – ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області)  про визнання протиправним та  скасування рішення / а.с. 1-8,35/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.05.2023р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у адміністративній справі №160/10415/23 і справу призначено до судового розгляду / а.с. 37-38/. 
Позивач, посилаючись у позові на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нива Трудова, Апостолівського району Дніпропетровської області, мешкав в АДРЕСА_1 . В 1993р. був документований паспортом громадянина СРСР зразка 1974р., який було втрачено, оскільки він періодично перебував на заробітках в російській федерації то паспорт громадянина України зразка 1994р. він не отримував. 23.09.2020р. після проведення усіх необхідних перевірок ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області прийняло рішення про оформлення набуття ним громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», він отримав довідку про реєстрацію особи громадянином України, отримав тимчасове посвідчення громадянина України строком дії до 23.09.2022р., і також він подав зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття українського громадянства. Але в березні 2020р на території України було введено карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», а з 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. через повномасштабне вторгнення російської федерації введено на території України воєнний стан, що суттєво обмежило можливість пересування країною   і він не встиг подати до дипломатичних або консульських установ російської федерації на території України заяву про вихід з громадянства росії. 27.02.2023р. він отримав нотаріально посвідчену заяву про відмову від громадянства російської федерації але подати її не зміг бо дізнався що 23.02.2023р. рішенням ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області скасовано рішення ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області від 23.09.2020р. про оформлення йому набуття громадянства України за територіальним походженням. Позивач вважає таке рішення відповідача безпідставним та таким що порушує його права, а також таким, що прийнято відповідачем передчасно без встановлення існування незалежних від позивача причин невиконання ним обов`язку припинити громадянство іноземної держави у строк з 23.09.2020р. по 23.09.2022р., тому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.02.2023р. про скасування рішення   ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області від 23.09.2020р. про оформлення набуття ним громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2023р. у справі №160/10415/23 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області  про визнання протиправним та  скасування рішення- відмовлено /а.с. 98-103/.
Позивач, не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, 08.12.2023р. за допомогою засобів поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, у якій також міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження,  безпосередньо до суду апеляційної інстанції , яким її зареєстровано 15.12.2023р. 108-113,114/.
З метою забезпечення розгляду вищезазначеної апеляційної скарги позивача судом апеляційної інстанції 18.12.2023р.  витребувано з суду першої інстанції матеріали справи №160/10415/23 / а.с. 116/, які надійшли до суду апеляційної інстанції 22.12.2023р. / а.с. 118/.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 26.12.2023р.  у справі №160/10415/23 позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 24.07.2023р. у справі №160/10415/23 /а.с. 119/ та справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження /а.с. 120/, про що судом повідомлено учасників справи /а.с.121-124/.
Позивач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 108-112/, на те, що судом першої інстанції під час розгляду цієї справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд рішення суду першої інстанції від 24.07.2023р.  у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги. 
Відповідач,  у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 129-137/, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено у справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просив  апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 24.07.2023р. у цій справі залишити без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а положеннями ч. 5 ст. 250 КАС України передбачено, що датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши  доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав.
Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено апеляційним судом, що 04.08.2020р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  громадянин російської федерації, уродженець с. Нива Трудова, Апостолівського району, Дніпропетровської області, звернувся до Апостолівського районного відділу ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001р. № 2235-ІІІ (далі -  Закон № 2235-ІІІ) -  у зв`язку з народженням на території України до 24.08.1991р., також 04.08.2020р. ОСОБА_1  подано зобов`язання припинити іноземне громадянство (російської федерації) протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства російської федерації виданий уповноваженим на те органом цієї держави /а.с.10-15/.
23.09.2020р. ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України громадянину російської федерації ОСОБА_1 за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ та 16.10.2020р. позивачу видано довідку про реєстрацію громадянином України №946/20, яка є підставою для видачі документа, що підтверджує громадянство України, а саме тимчасового посвідчення громадянина України,  а у подальшому - 09.12.2020р., ГУ ДМС у Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_1 оформлено тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_1 , строком дії до 23.09.2022р., після отримання цих документів позивачем було зареєстровано місце мешкання – АДРЕСА_2 /а.с. 16-18/.
Виходячи із вищезазначеного позивач під час подання заяви про набуття громадянства України подав зобов`язання припинити громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття українського громадянства, тобто протягом двох років з 23.09.2020р. 
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. з   24.02.2022р.  у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р.
17.02.2023р Аностолівським відділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області (територіальний підрозділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області до якого позивачем подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України) підготовлено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України та направлено до ГУ ДМС у Дніпропетровській області для подальшого розгляду та 23.02.2023р. рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області скасовано рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 23.09.2020р. про оформлення ОСОБА_1 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» / а.с. 69-70/.
При цьому необхідно зазначити, що підставами для скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України згідно зі ст.21 зазначеного Закону України «Про громадянство України» є невиконання ним поданого відповідно до ч.5 ст.8 Закону зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України.
Також судом встановлено, що  27.02.2023р. позивачем отримано нотаріально завірену заяву про відмову від громадянства російської федерації / а.с. 25/, але подати її у відповідні органи позивач не мав змоги, оскільки дізнався, про скасування 23.02.2023р. рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 23.09.2020р. про оформлення ОСОБА_1 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України».
ОСОБА_1 , на підставі листа ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 07.03.2023 року вх. №3321/07-28, було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що через незалежні від нього причини – карантин введений на території України з 12.03.2020р. постановою Кабінету Міністрів України   № 211  від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», а потім введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. через повномасштабне вторгнення, він не встиг, а тепер і не може звернутися до уповноважених органів іноземної держави із заявою про вихід із громадянства у зв`язку із розривом дипломатичних відносин України з рф та закриттям усіх дипломатичних та консульських установ рф на території України після ворожого вторгнення військ рф на територію України 24.02.2022р., ці самі обставини також зазначені позивачем і на обґрунтування вимог апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 24.07.2023р. у цій справі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Громадянин України, відповідно до ст. 25 Конституції України, не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до  положень ст. 1 Закону №2235, який визначає правовий зміст громадянства України, встановлює підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб,  громадянство України це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.
Положеннями ч. 1  ст. 8 Закону №2235 передбачено що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до  Закону України «Про правонаступництво України№, або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.
Згідно з положеннями статті 17   Закону  №2235 громадянство України припиняється: 
1) внаслідок виходу з громадянства України; 
2) внаслідок втрати громадянства України; 
3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Відповідно до ч. 1  ст. 19 Закону №2235, підставами для втрати громадянства України є, зокрема: 
1) добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; 
2) набуття особою громадянства України на підставі  статті 9 цього Закону  внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; 
3) добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.
Відповідно до   ст. 21 Закону №2235 ( в редакції чинній з 19.12.2021р.) рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей  7,  8,  10 - 13,  15  цього  Закону  внаслідок подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України, у тому числі невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство (підданство), в декларації про відмову від іноземного громадянства або в декларації про відсутність іноземного громадянства.
Не може бути скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України стосовно особи, яка на момент прийняття такого рішення була неповнолітньою, недієздатною, крім випадків подання неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування особою будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Відповідно до абз. 12  ст. 1 Закону №2235 ( в редакції чинній з 19.12.2021р.) зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.
Положеннями абз. 13 ст. 1 Закону №2235 ( в редакції чинній з 19.12.2021р.) незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
Відповідно до абз. 16  ст. 1 Закону №2235 ( в редакції чинній з 19.12.2021р.) декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Таким чином позивач, який 04.08.2020р.  взяв на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство - громадянство російської федерації, протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України ( дата набуття громадянства України– 23.09.2020р.), тобто у строк з 23.09.2020р. по 23.09.2022р., тобто усвідомлював необхідність вчинення ним дій спрямованих на припинення іноземного громадянства у строк з 23.09.2022р. по 23.09.2022р., під час розгляду цієї справи  не надав суду будь-яких належних письмових доказів, які б свідчили про вчинення ним активних, цілеспрямованих дій  на подання до іноземної держави – російської федерації, клопотання (заяви) про припинення громадянства (підданства) особи, шляхом звернення до відповідних органів іноземної держави як особисто, так і за допомогою засобів поштового зв`язку.
Тому посилання позивача на положення абз. 13 ст. 1 Закону №2235 ( в редакції чинній з 19.12.2021р.) щодо існування незалежної від нього  причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) не можуть бути прийняті судом до уваги, через не підтвердження позивачем факту свого звернення з метою вирішення цього питання  до відповідних органів іноземної держави як особисто, так і за допомогою засобів поштового зв`язку, що є вирішальним у даному випадку через те, що існування незалежної від особи причини положення абз. 13 ст. 1 Закону №2235 ( в редакції чинній з 19.12.2021р.) визначають як неотримання відповіді від уповноваженого органу держави  на прийняте клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства) та відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, по позивач у справі не надав суду належних доказів звернення  до відповідача з декларацію про відмову від іноземного громадянства в порядку встановленому ч. 5 ст. 8 Закону №2235-ІІІ
Отже приймаючи до уваги наведені вище фактичні обставини справи, та враховуючи норми чинного законодавства, зокрема положення ст. 21 Закону №2235-ІІІ та Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджено указом Президента України №215  від 27.03.2001р. (зокрема п. 88,92,967,97 цього Порядку),  відповідач 23.02.2023р. прийняв обґрунтоване  рішення про скасування рішення ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 23.09.2020р. про оформлення ОСОБА_1 набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» через невиконання особою зобов`язання взятого особою у зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), що свідчить про те що під час прийняття цього рішення відповідач, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством, і суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень, та  постановив правильне рішення про відмову позхивачу задоволенні вимог адміністративного позову через її необґрунтованість та безпідставність. 
Враховуючи  вищенаведені фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог і зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, тому враховуючи, що під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, необхідно рішення суду  першої інстанції від 24.07.2023р.  у цій адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу  позивача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі зводяться до переоцінки заявниками апеляційних скарг доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду цієї адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.
На підставі викладеного, керуючись  ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.07.2023р. у справі №160/10415/23 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
                    Постанову виготовлено та підписано 19.02.2024р. 
  
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов