Справа № 127/5134/17
Провадження № 22-ц/801/72/2024
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Прокопчук А. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року	Справа № 127/5134/17	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Матківської М.В., Стадника І.М.
з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 127/5134/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
за апеляційною скаргою відповідачки  ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2017 року, ухвалене у складі судді Прокопчук А. В.,

встановив:
В березні 2017 року ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі заступника керуючого Вінницької обласної філії Пльонсака Є.В., який діє на підставі Статуту та Довіреності за №2091 від 24.11.2006 року та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 057/38-166.
14.06.2010 року, на виконання вимог ч.5 розділу ХVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про акціонерні товариства», найменування Акціонерно-комерційним банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» було змінено на  Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», який являється його правонаступником.
Предметом договору кредиту є надання у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 60000 доларів США, зі сплатою 13 відсотків річних та порядком погашення суми основної заборгованості згідно графіку, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.05.2022 року, на умовах визначених договором кредиту.
Відповідно до умов договору кредиту, відповідач зобов`язався повернути в повному обсязі кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений даним договором.
В порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов`язання за вказаним договором. Це призвело до утворення в нього перед банком заборгованості станом на 14.02.2017 року в розмірі 74 974,79 доларів США., яка складається з: 43 145,20 доларів США - заборгованості за кредитом; 31 829,59 доларів США - заборгованості за відсотками.
Оскільки в добровільному порядку відповідач борг не погашає, позивач звернувся до суду та просить стягнути його в примусовому порядку.
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2017 року  позов  Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість в розмірі 74 974 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) дол. США 79 центів, а саме: сума заборгованості за кредитом – 43 145 (сорок три тисячі сто сорок п`ять) дол. США 20 центів та сума заборгованості за відсотками – 31 829 (тридцять одна тисяча вісімсот двадцять дев`ять) дол. США 59 центів.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" витрати по сплаті судового збору в розмірі 30 338 грн. 44 коп.  та витрати на оплату оголошення в пресі про виклик в судове засідання відповідача в розмірі 420 грн. 00 коп. 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2023 року залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2017 року ухвалено за не повно з`ясованих обставинах справи, без дослідження належних та допустимих доказів. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом під час ухвалення оскаржуваного рішення не було звернуто уваги на форму та зміст договорів і додаткових угод, які стали підставою для задоволення позову. Апелянт стверджує, що в березні 2012 року вона добровільно продала іпотечну квартиру та кошти отримані від її реалізації в сумі 40000 доларів США перевела на рахунок погашення кредиту після чого представник банку повідомив, що питання стосовно заборгованості за кредитом врегульоване., тепер же дізнавшись про наявність заочного рішення та проаналізувавши наявні матеріали справи , апелянт вважає, що позивач його просто ошукав. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують ту обставину, що відповідач отримував вимогу про дострокове повернення кредитних грошових коштів до того ж вимога була направлена в один день з позовною заявою. Крім того відповідач з часу здійснення платежу 15 березня 2012 року в розмірі 319360, 00 гривень не висував до відповідача жодних претензій та останньою більше не було здійснено жодного платежу. Крім того апелянт вважає, що позивачем подано позов після спливу строку позовної давності, практично через п`ять років від моменту коли на думку позивача, відповідач порушив умови договору і позивач про це дізнався, а за таких обставин у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, оскільки відповідач позовні вимоги не визнає та наполягає на застосуванні наслідків спливу позовної давності. Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
ОСОБА_3 надала до апеляційної скарги Свідоцтво про укладання шлюбу серія НОМЕР_1 від 29 січня 2013 року відповідно до якого ОСОБА_1 після державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_5 .
Відповідно до Свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 від 28 серпня 2021 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 
       Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до Вінницького апеляційного суду не надходив.
Відповідач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг на рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
По справі встановлено, що 16.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі заступника керуючого Вінницької обласної філії Пльонсака Є.В., який діє на підставі Статуту та Довіреності за №2091 від 24.11.2006 року та ОСОБА_1 було  укладено договір кредиту № 057/38-166 на споживчі потреби. 
Також, 16.05.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі начальника Вишенського відділення Хмельницької обласної філії Пастушок Н.А., яка діє на підставі нової редакції Статуту Банку та довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С., 10.03.2009 року за реєстровим №883 та ОСОБА_1   було укладено Договір про внесення змін №057/38-327 до Договору кредиту №057/38-166 від 16.05.2007 року, яким внесено зміни до порядку погашення кредиту (а.с. 4 - 8).
За умовами вказаного договору банк зобов`язався надати відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 60000 доларів США, зі сплатою 13 процентів річних з кінцевим терміном повернення 10 травня 2022 року на умовах, визначених цим договором. Кредит надавався позивачу для споживчих потреб.
Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кошти в сумі 60000 доларів США (еквівалентно на момент видачі 303000 грн.), що підтверджується заявою на видачу готівки №81-12 від 16 травня 2007 року (а.с. 9)
Відповідно до п.3.4.1. договору кредиту відповідач взяв на себе зобов`язання щодо дострокового повністю або часткового повернення кредиту та сплати нарахованих процентів. Відповідно до п. 4.5. договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених  п.п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та можливі нараховані штрафні санкції *штраф, пеня).
Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Разом з цим судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором кредиту зобов`язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості. 
З розрахунку заборгованості за договором суд встановив, що станом на 14.02.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 74 974,79 грн., яка складається з: 43 145,20 доларів США - заборгованості за кредитом; 31 829,59 доларів США - заборгованості за відсотками. Позивачем на адресу ОСОБА_1 надсилався відповідний лист з вимогою щодо усунення договірних порушень та погашення заборгованості, але вказана вимога залишена відповідачем поза увагою (а.с. 10-14). 
Згідно п.п. 1.2.2 п. 1.2. Статуту ПАТ "Уксоцбанк", судом встановлено, що ПАТ "Уксоцбанк" є правонаступником Акціонерно - комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк", створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Банку належать всі права та обов`язки, все рухоме та нерухоме майно, які належали Акціонерно - комерційному банку соціального розіитку "Укрсоцбанк" (а.с. 19-34).
За змістом  ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
З правової позиції Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року, висловленій в постанові № 6-1680цс15 вбачається, що якщо у кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов`язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. 
Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 067/136-КУ8-КС2 від 18.01.2006 року щодо повернення кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу відповідачки  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2017 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       
Головуючий:  І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

І.М. Стадник