П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
12 січня  2024року                                                                                        м. Київ
                                                                     
          Справа № 755/6295/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/5487/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача:     Соколової В.В.
суддів:                       Мережко М.В., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Слободянюк А.В., 13 червня 2023 року в м. Києві, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,  
 
В С Т А Н О В И В
 
Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  - повернуто заявнику.
Ухвала суду мотивована тим, що ухвала суду про залишення позову без руху не була повністю виконано позивачем, а саме не було надано перекладу на державну мову додатків до позовної заяви.
 
Не погодився із вказаною ухвалою суду позивач, представником подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Скаржник вказує на те, що на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, представником позивача було надіслано заяву про усунення недоліків, а також надано належним чином завірені копії додатків. Також зазначає, що на момент укладення кредитного договору були відсутні будь-які заборони щодо укладення договору російською мовою, банк не відноситься ні до органів державної влади, ні до органів місцевого самоврядування. Надання позивачем деяких документів російською мовою не порушують жодну норму процесуального права, а тому не можуть бути підставою для залишення позову без розгляду або визнання його неподаним та повернення позовної заяви позивачу.
Зауважує, що докази, надані до заяви про усунення недоліків, суд міг не взяти до уваги та відмовити в задоволенні позову, а не залишити позов без розгляду.
Вказує, що залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції порушив норми процесуального права та допустився надмірного формалізму і за наявності процесуальної можливості для розгляду справи по суті дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.
 
На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції  для продовження розгляду.
 
В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.
 
Судом встановлено, що в травні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року позовна заява була залишена без руху з наданням заявнику строку для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання її копії. Зазначеною ухвалою встановлено, що позивачу необхідно було подати  належним чином завірені копії додатків у відповідності до  Національного стандарту України «Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163:2020», затвердженого наказом ДП «УкрНДНЦ» від 01 липня 2020 року, які були долучені до позовної заяви  та перекласти  на державну мову Анкету-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» /а.с. 19-21/.
На виконання вказаної ухвали, 12 червня 2023 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої було долучено засвідчені належним чином копії документів, зокрема і «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке», без перекладу.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2023 року позовну заяву  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - визнано неподаною та повернуто заявнику.
Ухвала суду мотивована тим, що заявник не в повному обсязі усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений в ухвалі суду.
 
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи та нормам процесуального законодавства, виходячи з такого.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.
Частиною 1 ст. 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.
У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч. 5 ст. 10 Конституції України).
Частинами 1, 3 ст. 14 та ст. 6 Закону України «Про засади мовної політики» встановлено, що державною мовою України є українська мова, а сторони, які беруть участь у справі, подають письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.
Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (ч.3 ст.9 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст.9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.
Отже, учасники судового процесу які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною мовою.
За правилами ч.ч.1, 2 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Разом з цим, згідно з ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно з роз`ясненнями, які викладені у пункті 7  постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
 
Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява АТ КБ «ПриватБанк»  викладена українською мовою, тобто відповідає вимогам ЦПК України та Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25 квітня 2019 року.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначив обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, а також зазначено, що до матеріалів справи він надав докази якими, на його думку, ці обставини підтверджуються.
При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на момент підписання анкети-заяви (19 травня 2016 року) позивач АТ КБ «ПриватБанк» не відносився до державних органів та не мав заборони на укладення договору російською мовою.
Виходячи з положень ЦПК України, аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху. Позивач виправив недоліки позовної заяви на власний розсуд.
Колегія суддів вважає, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» виконав вимоги суду першої інстанції, викладені в ухвалі суду від 23 травня 2023 року, а тому підстав для  визнання неподаною та повернення позовної заяви  позивачу, у суду першої інстанції не було.
За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, та припустився надмірного формалізму, чим фактично позбавив позивача права на доступ до правосуддя.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Враховуючи вищевикладене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2023  року не може вважатися законною і обґрунтованою.
 
Відповідно до  пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України  підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення питання про відкриття провадження, порушено норми процесуального права, тому відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374,  п.п. 1, 4 ч.1. ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а враховуючи, що ця ухвала перешкоджає подальшому розгляду, справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» -  задовольнити.
Ухвалу  Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року  скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова 
 
Судді:                                                                                                 М.В. Мережко
 
Н.В. Поліщук