ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/12359/23                                                        Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ЖИТНЯК

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  31 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                                                        Чаку Є.В., 
суддів:                                                                            Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                    В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від  31.07.2023 №974050123378 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку із недоцільністю;  зобов`язати відповідача перевести її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» згідно поданої заяви від  28.07.2023, із застосуванням при обрахуванні розміру пенсії Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданої Управлінням державної казначейської служби України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області від  28.07.2023 №3.
Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 12 жовтня 2023 року позов задовольнив.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обгрунтування скарги апелянт зазначив, що після перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 обчислений відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» став більшим від розміру пенсії, обчисленого відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому з 01.03.2019 позивачку було автоматично переведено на пенсію за віком на умовах, передбачених Законом №1058. Апелянт зазначив, що здійснивши розрахунок пенсії. яку просила позивачка, встановив, що є недоцільним переведення її з пенсії за віком відповідно до Закону України №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що позивач раніше отримувала пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» та з 01.03.2019 була переведена на пенсію за віком у відповідності до положень Закону України від  09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
28.07.2023 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою щодо перерахунку пенсії та переведення на пенсію державного службовця.
Відповідно до принципу екстериторіальності щодо розподілу єдиної черги завдань  заява позивачки розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві. 
Рішенням від  31.07.2023 №974050123378 позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку із недоцільністю.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду з позовом.
Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016.
Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Положеннями пункту 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Так, до 01.05.2016 діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону № 3723-VIII.
Відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Вищевказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13 лютого 2019 року за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04 квітня 2018 року у зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18).
В даному випадку право позивача на призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідачем не заперечується та підтверджується, як в оскаржуваному рішенні так у відзиві на позов.
У зв`язку наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на обчислення пенсії, згідно Закону України «Про державну службу» та право вимагати такого обчислення встановлено законом, і воно не залежить від позиції відповідача щодо доцільності такого обчислення. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 520/1972/19.
В той же час, предметом апеляційного перегляду є питання можливості при переведені на пенсію за віком згідно із Законом № 3723-XII врахування довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданої Управлінням державної казначейської служби України у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області від 28.07.2023 №3.
Колегія суддів зауважує, що при первинному зверненні позивача за призначенням пенсії в 2010 році, позивачем було обрано пенсію державного службовця, передбачену Законом України «Про державну службу», а тому відсутні підстави вважати, що в цьому випадку йдеться про призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу», вперше.
В даному випадку мова йде про переведення на раніше отримуваний вид пенсії. 
Порядок перерахунку пенсій державних службовців, станом на дату виходу позивача на пенсію державного службовця, був урегульований пунктом 4  постанови Кабінету Міністрів України від  31.05.2000 №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсій».
Пунктом 4 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від  1601.2002 №432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку:
пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержану заробітну плату на момент перерахунку;
іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.
На момент призначення позивачці пенсії,  постанова Кабінету Міністрів України від  31.05.2000 №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення заробітку для обчислення пенсій»  була чинна.
Зміни, які були внесені до  Закону України «Про державну службу»  стосуються призначення пенсії, тоді як підстави та порядок перерахунку пенсії державним службовцям регулює ст.37-1  цього ж Закону, положення якої щодо перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям  Законів №213-VIII  та  №1166-VII  не зазнали змін.
Колегія суддів вважає, що оскільки позивачка звернулася до відповідача саме з приводу перерахунку вже призначеної пенсії, то будь-які законодавчі зміни, які звужують зміст та обсяг прав окремої категорії громадян не можуть застосовуватися до тих осіб, які до набрання чинності цих змін вже набули в законний спосіб певні, гарантовані державою права та свободи, в тому числі і право на пенсію державного службовця в передбаченому на час призначення пенсії розмірі.
В даному  випадку на правовідносини щодо перерахунку пенсії не поширюються зміни в чинному законодавстві, якими скасовано перерахунок пенсійних виплат державних службовців.
Враховуючи наведене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 31.07.2023 №974050123378 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку із недоцільністю  та наявності підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Аналізуючи вищевикладене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання про те, що такі зводяться до переоцінки доказів, оскаржуваного судового рішення та незгоди з ними.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

  Головуючий суддя:                                                             Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                  Н.М. Єгорова

                                                                                                  А.Ю. Коротких