Справа № 462/2523/23                                Головуючий у 1 інстанції: Мруць І.С. 
Провадження № 22-ц/811/2395/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,
Cуддів Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
Cекретар Cалата Я.І.,
                       
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу №462/2523/23 за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Сяйво» на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 липня 2023 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Сяйво» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,- про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в :

12 квітня 2023 року ЛКП «Сяйво» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за період з 01.09.2019 року по 31.08.2022 року в розмірі 17 303,92 грн. за послугу з управління багатоквартирним будинком.
В обґрунтування позову покликається на те, що між ЛКП «Сяйво» та співмешканцями будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладено Типовий договір № 20 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 01 травня 2019 року (надалі Типовий договір). 
Зазначає, що відповідачі зареєстровані та мешкають у квартирі АДРЕСА_2 . Відповідно до Типового договору, споживачі зобов`язані оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та в строки, встановлені договором. В свою чергу, управитель має право вимагати від споживачів оплату наданої послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені договором. Також, зазначає, що ЛКП «Сяйво» надає послуги боржникам, в свою чергу боржники ними користуються, однак погашення боргу та сплата в повному обсязі поточних платежів боржниками не проводиться чим допущено заборгованість.
Просить позовні вимоги задоволити.
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 12 липня 2023 року у задоволенні позову Львівського комунального підприємства «Сяйво» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – відмовлено.
Сплачений судовий збір залишено за позивачем.
Рішення суду оскаржило Львівське комунальне підприємство «Сяйво». Вважає рішення суду незаконним, висновки якого не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що квартира в якій проживають відповідачі не є приватизованою, в той же час вони отримують послуги з управління будинком, що надаються ЛКП «Сяйво». Також звертає увагу, що пред`явлення позову не до всіх осіб, які зареєстровані за адресою проживання відповідачів, не вплине на обсяг їхніх прав і обов`язків, оскільки у випадку задоволення позову, відповідачі зможуть звернутися з позовом до інших осіб, які проживають з ними спільно в квартирі про стягнення в їхню користь частини боргу. Зазначає, що у відомостях про нарахування та оплату внесено прізвище основного квартиронаймача – ОСОБА_3 , після смерті дані про нового основного квартиронаймача не вносилися за відсутності заяви від нього. Стверджує, що в матеріалах справи достатньо доказів на підтвердження того, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_3 та користуються наданими позивачем послугами.
Просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 9 серпня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідачів.
18 січня 2024 року на електронну адресу суду надійшло пояснення на апеляційну скаргу ЛКП «Сяйво» у справі №462/2523/23, яке колегія суддів до уваги не бере, оскільки воно не підписане кваліфікованим електронним підписом, без якого неможливо встановити особу, яка подала таке пояснення.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 п.п. 3,4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих підстав, що позивачем не доведено, що відповідачі є співвласниками чи користувачами квартири АДРЕСА_2 , а також, що ЛКП «Сяйво» є управителем згаданого будинку. Також суд прийшов до висновку про недоведеність з сторони позивача, що відповідачі в період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2022 року були та є користувачами та отримувачами послуг ЛКП «Сяйво».
З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з таких підстав.
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно з частиною першою  статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги був визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.
У відповідності до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Статтею 7 цього Закону визначені права і обов`язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно із частиною першою статті 9 цього Закону України споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 ЖК України.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.
Звертаючись до суду з позовом, ЛКП «Сяйво» долучено типовий договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, до якого долучено:
- список співвласників будинку АДРЕСА_1 і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності;
-вимогу до якості послуг з управління будинком;
-акт приймання передачі будинку АДРЕСА_1 управителю – ЛКП «Сяйво»;
-кошторис витрат на утримання будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території.
Згадані документи підтверджують той факт, що управителем будинку АДРЕСА_1 є ЛКП «Сяйво».
Згідно п.3 типового договору, послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території.
Послуга з управління включає:
-утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно- технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
-купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
-поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
З долученої ЛКП «Сяйво» довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, вбачається, що станом на 22 лютого 2023 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають 3 особи: ОСОБА_1 - з 16 січня 1985 року, ОСОБА_4 – з 09 вересня 2019 року (малолітній) , ОСОБА_2 – з 11 вересня 2021 року.
Суд першої інстанції звернув увагу на відсутність в додатку №1 списку співвласників будинку АДРЕСА_1 відомостей про квартиру АДРЕСА_4 , в той же час колегія суддів звертає увагу, що квартира є комунальною, а список містить виключно перелік співвласників квартир в згаданому будинку.
Згідно довідки про нарахування та оплату житлово – комунальних послуг від 11 квітня 2023 року, заборгованість по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території в мешканців квартири АДРЕСА_2 за період з вересня 2019 року по серпень 2022 року становить 17303,92 грн.
Відповідачі на підтвердження факту надання неналежних послуг чи не надання таких послуг з сторони ЛКП «Сяйво» за період виникнення заборгованості, доказів суду не надали, а тому твердження в поданому в суд першої інстанції відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 , що позивач жодних послуг йому не надає є голослівними. Порядок та особливості оформлення претензій споживачів передбачений у ст.ст.27,28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У зв`язку з цим наявні підстави вважати, що в період з вересня 2019 року по серпень 2022 року ЛКП «Сяйво» надавалися належним чином послуги з управління багатоквартирним будинком, а отже в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний обов`язок щодо сплати за надані їм послуги в спірний період.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що позивач, як управитель, вправі звернутися до суду з позовом як до всіх співвласників або мешканців житла, так і до будь-кого з них окремо на власний розсуд, оскільки обов`язок співвласників або мешканців житлового приміщення є солідарним, тобто вони несуть солідарну відповідальність щодо оплати вартості послуг управління багатоквартирним будинком, в якому знаходиться їхня квартира. Відтак, у випадку стягнення заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком лише з окремих мешканців квартири, вони в подальшому вправі звернутися до суду в порядку регресу з позовом до інших мешканців, до яких позовні вимоги не ставилися. 
Сам факт реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 станом на 16 жовтня 2020 року семи осіб, не може бути перешкодою у зверненні в квітні 2023 року з позовом до двох мешканців згаданої квартири, які в спірний період там проживали і користувалися послугами позивача.
Питання про вплив рішення суду на права та обов`язки осіб, які колись були зареєстровані у квартирі, жодним чином не впливає на обов`язки відповідачів щодо сплати вартості послуги з управління багатоквартирним будинком, тому зазначене не може бути аргументом для відмови у задоволенні позову.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є власниками квартири АДРЕСА_4 , оскільки така не є приватизованою, не звільняє їх від обов`язку щодо оплати за надані послуги, які вони споживають та є належними споживачами комунальних послуг.
Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ЛКП «Сяйво».
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висноку про наявність підстав для задоволення позову ЛКП «Сяйво», судові витрати понесені позивачем в суді першої та апеляційної інстанції в загальному розмірі 6710 грн. слід стягнути з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках, тобто по 3355 грн. з кожного з них.
Керуючись ст.ст. 141, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Сяйво» задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 12 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ЛКП «Сяйво» задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Львівського комунального підприємства «Сяйво» (ЄДРПОУ 32262674) заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2022 року в розмірі 17303,92 грн.( Сімнадцять тисяч триста три грн.. 92 коп.)
Стягнути з  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1  (ІПН  НОМЕР_1 )на користь Львівського комунального підприємства «Сяйво» (ЄДРПОУ 32262674)судові витрати в розмірі 3355 грн.(Три тисячі триста п`ятдесят п`ять грн..).
Стягнути з  ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2  (ІПН  НОМЕР_2 )на користь Львівського комунального підприємства «Сяйво» (ЄДРПОУ 32262674)судові витрати  в розмірі 3355 грн. (Три тисячі триста п`ятдесят п`ять грн..).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 16 лютого 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді:                         Т.І.Приколота 

Р.В.Савуляк