ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року	Львів	Справа № 500/2226/20 пров. № А/857/21638/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й., 
суддів                                                                       Гуляка В.В., 
                                                                                 Ільчишин Н.В., 

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року (постановлену у м. Тернополі суддею Мірінович У.А.) про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 500/2226/20 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Агро-Ленд» до Головного управління ДПС у Тернопільській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                     В С Т А Н О В И В :

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 500/2226/20 позов Приватного підприємства «Агро-Ленд» задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення голови комісії з питань зупинення реєстрації податкових накладних/коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Тернопільській області від 01.07.2020 № 1682122/40891391. 
Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну, виписану приватним підприємством Агро-Ленд» від 11.02.2020 № 5, датою фактичного направлення податкової накладної.

31 жовтня 2023 року позивач звернувся до суду із заявою, у якій просив суд встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у справі № 500/2226/20, зобов`язати Державну податкову службу України подати звіт про виконання судового рішення. 
Заяву мотивував тим, що після набрання рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 500/2226/20 законної сили для його виконання видано виконавчі листи. Після чого відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа та надано боржнику - Державній податковій службі України 10 робочих днів зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №5 від 11.02.2020 подану приватним підприємством «Агро-Ленд». Зазначає, що у зв`язку невиконанням рішення суду постановою державного виконавця накладено на боржника - Державну податкову службу України штраф в сумі 5100 грн, у зв`язку з невиконанням рішення суду без поважних причин. Через подальше невиконання рішення суду постановою державного виконавця накладено на боржника - Державну податкову службу України штраф в сумі 10 200 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду без поважних причин. Надалі, постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження № 66585999 по примусовому виконанню виконавчого листа про зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну, подану виписано Приватним підприємством «Агро-Ленд» від 11.02.2020 № 5, датою фактичного направлення податкової накладної, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець вказав про неможливість виконання рішення суду без участі боржника.
Вказує, що на час звернення із цією заявою рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист Тернопільським окружним адміністративним судом, у цій справі не виконано, а податкова накладна не зареєстрована, на підтвердження чого надає відомості із електронного кабінету платника податку.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року заяву задоволено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржила Державна податкова служба України, яка вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому, з урахуванням вимог апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про встановлення судового контролю. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що наразі вживаються заходи, спрямовані на виконання судового рішення від 07.12.2020 у справі № 500/2226/20 щодо здійснення реєстрації податкової накладної ПП «Агро-Ленд», визначеної в рішенні суду, в Єдиному реєстрі податкових накладних. Зокрема, повідомлено структурні підрозділи ДПС про набрання законної сили рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі № 500/2226/20 та необхідність його виконання. 
Зазначає, що встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що невиконання рішення суду в адміністративній справі, яке набрало законної сили, зумовило звернення Приватного підприємства «Агро-Ленд» до суду із заявою про встановлення судового контролю за його виконанням в порядку, визначеному статті 382 КАС України.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та статті14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в статті 370 КАС України, згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтею 382 КАС України, згідно з частиною першою якої суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункт перший статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

З огляду на викладене, суд вправі вживати заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подання звіту.

Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

З аналізу наведених положень КАС України видно, що суд наділений правом, під час прийняття постанови у справі встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Також, колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять обмежень щодо застосування заходів судового контролю, передбачених частиною першою статті 382 КАС України, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення після ухвалення такого рішення.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В. А закінчено виконавче провадження ВП № 66585999 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом у справі №500/2226/20 про зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну, подану виписано Приватним підприємством «Агро-Ленд» від 11.02.2020 № 5, датою фактичного направлення податкової накладної, на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець вказав про неможливість виконання рішення суду без участі боржника.

Тобто, встановлені обставини свідчать про невиконання без поважних причин боржником Державною податковою службою України рішення суду, не зважаючи на накладення на нього штрафів в порядку приписів Закону України «Про виконавче провадження».

За наведених обставин, на переконання суду існують підстави стверджувати, що примусове виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі № 500/2226/20, не дало очікуваних результатів, що є підставою для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в частині встановлення судового контролю за виконанням Державною податковою службою України вказаного рішення суду від та зобов`язання Державної податкової служби України подати до Тернопільського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення у адміністративній справі № 500/2226/20.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18, від 04 березня 2020 року у справі № 539/3406/17, від 11 червня 2020 року у справі № 640/13988/19.

У цьому випадку вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, не дало жодних результатів і рішення суду залишилось не виконаним в частині, що не спростовано боржником станом на момент розгляду даної заяви судом.

При цьому, зважаючи на матеріали справи, суд має обґрунтовані підстави вважати, що в разі не встановлення судового контролю шляхом зобов`язання боржника подати звіт про виконання ним рішення суду, - останнє може залишитися невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення судом першої інстанції не допущено порушення вимог статті 382 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 500/2226/20 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин