ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
20 лютого 2024 року
м.Харків
справа № 639/8490/19
провадження № 22-ц/818/945/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.
учасники справи:
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,
третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від нього, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 грудня 2023 року, постановлене під головуванням судді Баркової Н.В.,
в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У вересні 2020 року ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від нього.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 грудня 2023 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від нього задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомляти ОСОБА_2 про місце проживання дитини та зміну місця проживання дитини, встановлено наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено час зустрічей: кожну першу та третю суботу кожного місяця з 11 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин, з початком таких зустрічей за місцем проживання дитини. Визначено, що зустрічі батька та сина відбуваються в присутності матері ОСОБА_1 , або без присутності матері - за вибором останньої. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківсько: міської ради про позбавлення батьківських прав та в частині задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо і ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову відмовити в частині задоволених вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права; вказує, що наявні усі підстави для позбавлення відповідача за первісним позовом батьківських прав, оскільки він вихованням та утриманням сина не займався. Зазначає, що відповідач протягом довгого часу без поважних причин не здійснював дій щодо зустрічей з дитиною, а почав цікавитися дитиною лише під час судового розгляду. Вважає, що не турбування про здоров`я дитини, про його розвиток є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи вік дитини, дитина вже не пам`ятає відповідача як батька, оскільки втратився емоційний зв`язок. Не виконання батьком обов`язку утримувати дитину підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2019 року (справа №639/5952/18) про стягнення аліментів. Всі обґрунтування позивача за зустрічним позовом ґрунтуються на кількох приходах влітку та восени 2020 році за місцем проживання її та дитини коли позивач приїхав в Україну. Зазначає, що дитиною він не цікавився. Основною ціллю, на її думку, було зробити більше ґвалту та вчинити психологічний тиск на неї, дитину та її матір. Вказує, що відповідно до висновку Департамента служб у справах дітей Харківської міської ради № 178 від 10.03.2020 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що Комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначає, що відповідач за первісним позовом документально не підтверджує виконання ним своїх батьківських обов`язків. На спростування позовної вимоги щодо позбавлення його батьківських прав відповідач за первісним позовом не надає жодного письмового доказу. В матеріалах справи є Висновок № 285 від 30.04.2021 року щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради вбачається, що в інтересах дитини є недоцільним встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні первісного позову та в частині задоволених вимог позивача за зустрічним позовом. Тому в іншій частині судове рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, віку хлопчика, для виховання і формування якого є природним і важливим спілкування з батьком, активне бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, яке він виявляв протягом тривалого часу розгляду справи, а також під час подружнього життя, з огляду на відсутність належних, достатніх і допустимих доказів для висновку про наявність передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що визначений режим побачень та порядок участі ОСОБА_2 у спілкуванні з його сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є на даний час достатнім і буде відповідати інтересам дитини та умовам його нормального розвитку, виховання та навчання, сприятиме зближенню сина з батьком, з метою створення умов для реалізації прав батька на особисте спілкування із сином та відповідатиме інтересам матері, яка також може бути присутньою за потреби при такому спілкуванні.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції).
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини ( рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Судом встановлено, що 11.09.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали шлюб (т.1 а.с. 13).
ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу народився ОСОБА_3 .
Відповідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28.07.2015 року батьками дитини є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1 а.с.14, т.2 а.с.13).
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2019 року з урахуванням ухвали суду від 25.04.2019 року про виправлення описки у цивільній справі №639/5952/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини -задоволено. Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 11 вересня 2014 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 591. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача ОСОБА_1 залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання щодо судових витрат (т.1 а.с.16-20, т.2 а.с.14-18).
06.05.2019 року на виконання рішення суду від 11.03.2019 року, Жовтневим районним судом м. Харкова видано виконавчий лист №639/5952/18 (а.с.28).
16.05.2019 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа . (т.1 а.с.30-33).
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07.07.2020 року, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів, станом на 30.09.2019 року, складає 24 846,50 грн., жодних сплат за вказаний період боржником не здійснювалось (т.1 а.с.29).
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.05.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3 особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - задоволено частково. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в кв. АДРЕСА_1 . У іншій частині у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3 особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 відмовлено. Встановлено, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 11.08.2015 року. З інформації Прикордонної служби України № 84/А-8857 від 03.07.2018 року, громадянин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перетинав державний кордон України у пункті пропуску Бориспіль-D 07.11.2017 року о 17:43 на вилетів рейсом 761 Київ-Амман (т.1 а.с. 23-24).
З довідки Реєстру територіальної громади м. Харкова від 19.06.2019 року, на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.05.2019 року ОСОБА_2 знято з реєстрації 19.06.2019 року (т.1, а.с. 25).
З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 20.06.2019 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.25 зворот).
З довідки Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області від 18.10.2019 року вбачається, що 08.10.2019 року до Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області надійшла заява від гр. ОСОБА_1 , 1986 р.н., яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в якій вона просить надати інформацію: звертався, або ні до ОВС, гр. ОСОБА_2 , за фактом перешкоджання нею бачитись та спілкуватись з сином гр. ОСОБА_3 , оскільки в теперішній час вона має намір звернутись до суду з приводу позбавлення батьківській прав гр. ОСОБА_2 . За даним фактом було встановлено, що згідно даних бази «Армор», гр. ОСОБА_2 , за даним фактом до ОВС., не звертався. В ході подальшої перевірки встановити остаточні обставини за даним фактом під час розгляду матеріалу не виявилось можливим. Фактів порушення діючого законодавства під час розгляду матеріалу встановлено не було. Про результати розгляду матеріалу та прийняте рішення заявниці було надано письмову відповідь. (т.1а.с. 26).
З довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 04.08.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , громадянин Йорданії, у період з 07.11.2017 року по 04.07.2020 року перетинав пункти пропуску державного кордону України, а саме: 07.11.2017 року виїзд (761 Київ-Амман) та в`їзд на територію України 04.07.2020 року (4782 Амман-Київ) (том №2, а.с. 23).
З довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР від 08.04.2021 року за №3235 вбачається, що ОСОБА_2 , 1984 р.н. впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не звертався, на обліку не перебуває (т.3, а.с. 82).
ОСОБА_2 , 1984 р.н. на обліку у КНП «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, що підтверджується відповідною довідкою від 08.04.2021 року за №845 (т.3, а.с. 83).
З довідки Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області від 27.07.2020 року вбачається, що до Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області 23.07.2020 року надійшла заява від гр. ОСОБА_2 , 1984 р.н., в якій останній просить вжити заходи до ОСОБА_1 , яка не надає можливості спілкуватися з їх дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході подальшої перевірки було рекомендовано з даним питанням звернутися до суду та з питанням про вирішення питання щодо побачення з дитиною (т.2, а.с. 24,25).
Також, ОСОБА_2 01.09.2020 року письмово звертався до ОСОБА_1 з вимогою про надання йому можливості зустрічатися з його сином для спілкування та побачень (т.2, а.с. 38-39).
Для огляду в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_2 надав відеозапис, який був досліджений під час судового розгляду. На відеозаписі відображені події щодо відмови отриманої від колишньої дружини і тещі в побаченні та спілкуванні з сином. Також відеозапис містить факт приїзду на виклик тещі екіпажу поліції (т.2, а.с.42) Зазначені обставини не заперечувались в судовому засіданні суду першої інстанції позивачем та відповідачем.
02.09.2020 року у Новобаварському ВП ГУ НП в Харківській області відповідач склав заяву та пояснення щодо вжиття заходів до колишньої дружини з приводу створення нею перешкод у спілкуванні з сином (т.2, а.с 40-41).
15.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до начальника Новобаварського ВП ГУ НП у Харківській області про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за систематичне вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП (т.3, а.с. 20-21).
Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.01.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн. (т.3 а.с. 33-34).
Постановою Харківського апеляційного суду від 10.11.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено. Постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.01.2021 року - скасовано та прийнято нову постанову. Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вказаною постановою, яка набрала законної сили, зокрема, встановлено, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази відповідно до вимог статті 251 КУпАП про вчинення ОСОБА_2 умисних діянь фізичного чи психологічного характеру, образ та погроз на адресу ОСОБА_1 внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю ОСОБА_3 , а сам візит ОСОБА_2 у вечірній час до місця проживання колишньої дружини та спільного сина не підпадає під ознаки домашнього насилля відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також, під час апеляційного перегляду справи, судом встановлено та не заперечується учасниками провадження, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний тривалий конфлікт щодо сплати аліментів та участі батька у вихованні дитини. Апеляційний суд зауважив, що наявність між колишнім подружжям тривалого конфлікту щодо виховання спільного сина та сам факт систематичного звернення, останніх до органів поліції свідчить лише про наявність такого конфлікту між колишнім подружжям та не підтверджує факту вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені діючим законодавством, а спори щодо виховання спільної дитини необхідно вирішувати в порядку цивільного судочинства. З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд прийняв доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та прийшов до висновку про відсутність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1732 КУпАП в діях ОСОБА_2 (т.3а.с. 217-219, т.4 а.с.3-6).
З розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 21.01.2021 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 21.01.2021 року складає 40 929,91 грн. За даний період боржником сплачено 22 505, 50 грн. (т.3 а.с.32).
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 05.04.2021 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 31.03.2021 року складає 29 814,66 грн. За даний період боржником сплачено 39 014,00 грн. (т.3 а.с.71-73).
ОСОБА_2 було долучені до матеріалів справи копії квитанцій про сплату ним аліментів за листопад 2018 року, грудень 2018 року, січень 2019 року, за вересень 2021 року, за жовтень 2021 року, за листопад 2021 року, за грудень 2021 року (т.2, а.с.55-57, т.4 а.с.11-14).
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 31.05.2021 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 31.05.2021 року складає 33 145,41 грн. За даний період боржником сплачено 41 469,00 грн. (т.3, а.с. 88).
З розрахунку заборгованості по аліментам від 03.08.2021 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 12.08.2021 року відсутня (т.3, а.с.100).
Постановами державного виконавця скасовані заходи примусового виконання, скасоване тимчасове обмеження боржника у праві виїзду особи з України, скасоване тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, скасоване тимчасове обмеження боржника у праві полювання, скасоване тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії щодо боржника ОСОБА_2 у ВП НОМЕР_2 (т.3 а.с. 101-105), накладений на ОСОБА_2 постановою державного виконавця від 10.07.2020 року штраф у розмірі 5 450,15 грн., сплачений боржником у повному обсязі (т.3 а.с. 106-107).
З розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.02.2023 року становить 10 402,50 грн. (т.4 а.с.49).
З розрахунку Шевченківського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надана відповідь, що станом на 03.10.2023 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.10.2023 року становить 10023,48 грн. Однак розрахунок може бути скорегований в подальшому після отримання відомостей щодо доходів боржника, оскільки 03.10.2023 року до КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника (т.4 а.с.103).
Згідно розрахунку заборгованості від 22.01.2024 року, наданого апелянтом до суду апеляційної інстанції вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів станом на 22.01.2024 року становить 37 129,76 грн.
З наданої відповідачем квитанції убачається, що в день складання вищевказаного розрахунку ним було сплачено суму заборгованості в повному обсязі.
Факт отримання коштів у судовому засіданні позивачка, не заперечувала.
З відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР від 21.10.2019 року вбачається, що згідно інформації, наданої лікарем-педіатром, з яким підписана декларація про надання первинної медичної допомоги сину Аміру, рекомендації медичних працівників щодо проведення хлопчику медичних оглядів, профілактичних щеплень та лікування нею виконується. У разі необхідності Амір відвідує поліклініку у супроводі матері. Інформація про батька хлопчика у медичних працівників відсутня(т.1, а.с. 27).
Згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №13» Харківської міської ради від 09.12.2020 року за доповідною лікаря-педіатра: дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував з 24.07.2015 року по 30.08.2018 року на обліку під наглядом лікаря педіатра МДП №13. Батько з приводу здоров`я дитини до лікаря-педіатра не звертався. З 18.10.2016 року мати отримувала рецепти для забезпечення дитини безкоштовного харчування до 27.07.2017 року (т.3 а.с. 19).
З відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №13» ХМР від 19.08.2020 року №612 вбачається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку у закладі не перебуває, медична документація дитини відсутня (т.3, а.с. 75).
З листа КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР від 27.08.2020 року, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває під наглядом фахівців КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР з лютого 2018 року. Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром, з яким підписана декларація про надання первинної медичної допомоги Аміру, рекомендації медичних працівників щодо проведення хлопчику медичних оглядів, профілактичних щеплень та лікування мати дитини виконує. Мати хлопчика, ОСОБА_1 , категорично заперечує надавати будь-які відомості про дитину (т.3, а.с. 76).
З листа КНП «Міська дитяча лікарня №5» ХМР від 15.01.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в II неврологічному відділенні КНП «Міська дитяча лікарня №5» ХМР з 21.02.2020 року по 06.03.2020 року з діагнозом мінімальна мозкова дисфункція, синдром збудливості з дефіцитом уваги, загальне недорозвинення мовлення та з 30.11.2020 року по 07.12.2020 року з діагнозом - наслідки раннього органічного ураження ЦНС, синдром збудливості з дефіцитом уваги, загальне недорозвинення мовлення. Діагнози були встановлені на підставі анамнезу життя дитини, скарг матері та проведеного обстеження. Для визначення подальшого розвитку дитини необхідно подальше спостереження його лікарем неврологом - дитячим (т.3 а.с. 77-79).
Згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №2» ХМР від 30.11.2023 року дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом фахівців вищевказаної установи. За інформацією, наданої лікарем-педіатром, біологічний батько дитини - ОСОБА_2 , в період з 01.01.2021 року по теперішній час, жодним чином станом здоров`я хлопчика не цікавився, до лікарів підприємства сина не приводив (т.4 а.с.101).
З довідки КЗ «Харківська гімназія №59» ХМР від 27.11.2023 року, біологічний батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до вказаного закладу жодного разу не звертався з моменту вступу дитини до школи, не цікавився навчанням та успіхами сина, батьківські збори не відвідував та будь-яким іншим чином не займався навчанням та вихованням дитини (т.4 а.с.102).
10.03.2020 року Департаментом служб у справах дітей ХМР надано висновок за №178 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було попередньо розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, що є постійно діючим консультативно-дорадчим органом виконавчого комітету Харківської міської ради, як органа опіки та піклування. За результатами розгляду, враховуючи рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.75-76).
За інформацією Центру соціальних служб Новобаварського району м. Харкова Департаменту соціальної політики виконавчого комітету ХМР від 05.11.2020 року, в телефонному режимі, фахівці Центру зв`язалися з ОСОБА_1 з метою узгодження дати відвідування родини за місцем проживання, складання акту оцінки потреб сім`ї/особи та проведення роботи з родиною. Під час телефонної розмови ОСОБА_12 повідомила, що послуг Центру вона не потребує, соціальні питання родини в змозі вирішувати самостійно, всі питання щодо виховання і дитини та побачень батька з сином вирішуватимуться лише у судовому порядку. Також мати повідомила, що першочергові потреби дитини задоволені. Цю інформацію вона повторила при особистому відвідуванні Центру та зазначила, що проти безпідставної перевірки житла (т.3, а.с. 80).
Як вбачається з висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР від 30.04.2021 року за №285 щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було попередньо розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, що є постійно діючим консультативно-дорадчим органом виконавчого комітету Харківської міської ради, як органа опіки та піклування. Зокрема, у висновку зазначено, що батько дитини в період з 07.11.2017 по 04.07.2020 перебував за межами України, тобто три роки батько не приймав участі у вихованні дитини, матеріально її не утримував. Дитина знаходилась на повному забезпеченні матері, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. У зв`язку з тривалою відсутністю ОСОБА_2 , був втрачений емоційний зв`язок між батьком та дитиною. Батько для дитини є сторонньою людиною. Батько надав до Департаменту служб інформацію, що на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Інформації щодо житла, в якому він мешкає, має право користування або право власності він не надав, також відсутня інформація про доходи батька дитини та його працевлаштування. За результатами розгляду, враховуючи рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє від імені органу опіки та піклування, вважають за недоцільне встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.3а.с. 68-69).
В обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у відношенні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 посилалась на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який було зареєстровано 11.09.2014 року. Під час шлюбу у позивача та відповідача народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як зазначає позивач, сімейні стосунки сторін не склалися, тому 11.03.2019 року шлюб між ними було розірвано у судовому порядку на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова. Позивач вказує, що відповідач не хотів мати дитину. Дізнавшись про її вагітність, він наполягав на аборті, проте, отримавши відмову, вирішив тільки спостерігати, зайняв позицію сторонньої людини. Всі витрати з підготовки до пологів та подальше матеріальне забезпечення дитини і матері взяли на себе батьки позивачки. Після народження дитини почали виникати ще більші конфлікти та сварки у сім`ї, відповідач поводив себе відсторонено по відношенню до дружини та сина, був абсолютно байдужим, не виявляв турботи та не піклувався про дитину. Після розірвання шлюбу і на теперішній час дитина ОСОБА_3 проживає разом з позивачем та знаходиться на повному утриманні матері та її батьків. З моменту припинення сімейних стосунків, відповідач не бере жодної участі у вихованні, розвитку, оздоровленні та лікуванні дитини, не переймається духовним та культурним розвитком сина. На думку позивача, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими правами та обов`язками, самоусунувся від них, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що з 11.09.2014 року він та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11.03.2019 року було розірвано заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова. В шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі проживає разом з матір`ю. Між тим 01.11.2017 року сторони домовилися про те, що відповідач їде до Йорданії в пошуках роботи, і після того, як він захистить диплом, отриманий в Україні, і знайде роботу в Йорданії, позивач разом з сином прилетять до Йорданії, щоб продовжити жити як сім`я. У свою чергу, 07.11.2017 року відповідач прилетів до Йорданії і продовжив спілкуватися в соцмережах з ОСОБА_1 : постійно цікавився, як у них справи, як справи та здоров`я сина, у відповідь ОСОБА_1 надсилала світлини та відео з сином. Наприкінці грудня 2018 року - на початку січня 2019 року сестра відповідача ОСОБА_3 тяжко захворіла. Вказана обставина - одна з причин, через яку відповідач не міг повернутися до України, оскільки доглядав за нею, але продовжував спілкуватися з ОСОБА_1 і цікавитись справами, здоров`ям та розвитком свого сина. У листопаді 2019 року він планував повернутися до України і бути поруч зі своїм сином, безпосередньо брати участь в його вихованні. Однак через пандемію коронавірусу та запровадження карантину були скасовані всі авіасполучення між країнами, тому відповідач не міг раніше повернутися в Україну. Після того, як було відновлено авіасполучення, відповідач купив квиток на 01.07.2020 року, однак рейс перенесли на 04.07.2020 року. ОСОБА_1 знала, що він перебував за межами України, однак лише з сайту судової влади відповідач дізнався, що ОСОБА_1 25.10.2018 року одночасно подала позови про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та про зняття його з реєстрації в квартирі, а також дізнався про те, що в суді перебуває позов про позбавлення відповідача батьківських прав. 11.07.2020 року він поїхав за місцем проживання ОСОБА_1 , щоб побачити свого сина, але їх не було вдома. Пізніше він ще раз поїхав до ОСОБА_1 , щоб побачити сина, але вона відмовилася відчиняти двері і дати можливість побачитися з дитиною. Після приїзду наряду поліції відповідач написав заяву про те, що ОСОБА_1 не дає спілкуватися з сином, на що була дана відповідь та рекомендовано звернутися до суду. Він багато разів телефонував, писав СМС, направляв лист поштою до ОСОБА_1 з проханням побачити та поспілкуватися з сином, однак жодної відповіді не отримав. ОСОБА_1 і надалі чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, ігнорує спільне обговорення його виховання, стану здоров`я, оздоровлення та відпочинку. Отже, його право на спілкування з рідною дитиною та право на участь у її вихованні є порушеним. Просить суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити такі способи участі позивача у спілкуванні з сином: перші шість місяців після набрання судовим рішення законної сили у формі зустрічей у присутності матері ОСОБА_1 : кожної середи з 11:00 до 19:00 з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я з можливістю відвідувати культурно-розважальні заклади; кожної суботи з 11:00 до 19:00 з урахуванням розпорядку дня дитини, стану здоров`я з можливістю відвідувати культурно-розважальні заклади; у подальшому: систематичні побачення батька з дитиною без участі матері та без обмеження місць прогулянок, у такі дні щотижня: кожної середи з 11:00 до 19:00 за умови дотримання режиму дня та харчування дитини з можливістю відвідувати культурно-розважальні заклади; з 11:00 суботи до 18:00 неділі з ночівлею за місцем проживання/перебування батька, за умови дотримання режиму дня та харчування дитини з можливістю відвідувати культурно-розважальні заклади; право забирати сина з дому/дошкільного закладу/школи/позашкільних занять/закладів охорони здоров`я та відвозити сина до школи/позашкільних занять/закладів охорони здоров`я/додому особисто у будь-який день тижня; надати батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною за їх взаємною згодою. Встановити необмежене спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто засобами зв`язку: телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; спільний відпочинок ОСОБА_3 з батьком 14 днів на рік (у тому числі і за кордоном) без супроводу матері; спільне проведення половини зимових, весняних, осінніх та зимових канікул дитини разом з батьком за місцем проживання/перебування батька з можливістю виїзду за межі міста Харкова без супроводу матері та її попередньої згоди; право спільного проведення родинних свят батька (днів народження батька та його близьких родичів (бабусі, дідуся тощо, інших родинних свят) без супроводу матері та її попередньої згоди; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з сином, то такий день син проводить з батьком; або святковий день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такий день син проводить з батьком за узгодженням сторін, інформувати ОСОБА_2 про будь-які можливі зміни місця проживання/перебування дитини (до настання таких змін), стану його здоров`я, розкладу занять тощо. Також наприкінці розгляду справи прийняті судом уточнення до позовних вимог, які обґрунтовані тривалістю в Україні військового стану і подані 06.09.2023 року, а саме: перші шість місяців після набрання судовим рішення законної сили ОСОБА_2 забирає дитину для зустрічей біля будинку, де проживає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повертає сина після зустрічей його матері, ОСОБА_1 біля будинку, де проживає його син.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Аналогічний висновок висловлено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2021 року, справа № 758/5545/18 (провадження № 61-466св20).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що не можливо погодитися з вищезазначеними висновками про доцільність позбавлення батьківських прав батька, оскільки данні висновки є недостатньо обґрунтованими, а тому не можуть бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.
При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
Належних та допустимих доказів того, що батько дитини є особливо неблагонадійний та спілкування з ним суперечить інтересам дитини матеріали справи не містять.
Висновки органу опіки та піклування обґрунтовані виключно тими обставинами, що батько тривалий час не спілкувався з дитиною та між ними втрачені сімейні стосунки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки не містять жодних обґрунтувань щодо винної поведінки батька, та які в даному випадку є підстави щодо застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення відповідача батьківських прав.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Департаментом служб у справах дітей ХМР надано висновок від 10.03.2020 року за №178 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було попередньо розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, що є постійно діючим консультативно-дорадчим органом виконавчого комітету Харківської міської ради, як органа опіки та піклування. За результатами розгляду, враховуючи рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє від імені органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.75-76).
Як вбачається з висновку Департаменту служб у справах дітей ХМР від 30.04.2021 року за №285 щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було попередньо розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, що є постійно діючим консультативно-дорадчим органом виконавчого комітету Харківської міської ради, як органа опіки та піклування. Зокрема, у висновку зазначено, що батько дитини в період з 07.11.2017 по 04.07.2020 перебував за межами України, тобто три роки батько не приймав участі у вихованні дитини, матеріально її не утримував. Дитина знаходилась на повному забезпеченні матері, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. У зв`язку з тривалою відсутністю ОСОБА_2 , був втрачений емоційний зв`язок між батьком та дитиною. Батько для дитини є сторонньою людиною. Батько надав до Департаменту служб інформацію, що на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Інформації щодо житла, в якому він мешкає, має право користування або право власності він не надав, також відсутня інформація про доходи батька дитини та його працевлаштування. За результатами розгляду, враховуючи рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, що діє від імені органу опіки та піклування, вважає за недоцільне встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.3а.с. 68-69).
За інформацією Центру соціальних служб Новобаварського району м. Харкова Департаменту соціальної політики виконавчого комітету ХМР від 05.11.2020 року, в телефонному режимі, фахівці Центру зв`язалися з ОСОБА_1 з метою узгодження дати відвідування родини за місцем проживання, складання акту оцінки потреб сім`ї/особи та проведення роботи з родиною. Під час телефонної розмови ОСОБА_12 повідомила, що послуг Центру вона не потребує, соціальні питання родини в змозі вирішувати самостійно, всі питання щодо виховання і дитини та побачень батька з сином вирішуватимуться лише у судовому порядку. Також мати повідомила,що першочергові потреби дитини задоволені. Цю інформацію вона повторила при особистому відвідуванні Центру та зазначила, що проти безпідставної перевірки житла (т.3, а.с. 80).
Судом не встановлено нових обставин, що могли вплинути на правовідносини між сторонами по суті спору на час постановлення судового рішення.
Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.
Положеннями статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жодної з вищезазначених обставин на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина.
Проте, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.
При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц.
В ході розгляду справи відповідач висловив бажання підтримувати зв`язок з дитиною і вживати заходів по їх виконанню.
Таким чином, суд першої інстанції виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами обставини, на які посилається позивачка в обґрунтування позовних вимог, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Крім того, судом вірно враховано, що відповідач вживав заходи щодо спілкування з сином, звертався до позивачки з відповідними пропозиціями, змінив свою поведінку.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї, відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач в судовому засіданні висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.
При цьому, позивачкою не доведено, що поведінка відповідача відносно сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Позивачка не обґрунтувала та не довела, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до сина батьківських прав і яким чином позбавлення відповідача батьківських прав змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини, не надала доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
З урахуванням наданих суду апеляційної інстанції доказів колегія суддів зазначає, що заборгованість по аліментам наразі відсутня.
Посилання позивачки на періодичне існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем дитячих та навчальних закладів дитини у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з дитячих, навчальних закладів та довідки з місця проживання, які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитини та не відвідування закладів і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини. Вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.
Судом першої інстанції надано належну оцінку вищевказаним довідкам та вірно встановлено, що обставини, які викладені у вказаних довідках не свідчать про ухилення батьком від виконання батьківських обов`язків та що батько дитини особливо неблагонадійний та спілкування з ним суперечить інтересам неповнолітнього сина.
При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини та бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Суд першої інстанції співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.
Частиною 2 ст.157 СК України законодавець додатково підкреслює обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні, хоча збереження у нього цього обов`язку прямо випливає зі ст.141 СК України.
За приписами ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Колегією суддів не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з сином буде перешкоджати нормальному розвитку дитини.
А тому висновок суду першої інстанції про те, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав ОСОБА_2 , а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 дійсно не бачився з сином тривалий час, і цьому сприяли конфліктні стосунки між ним з ОСОБА_1 .
При цьому, встановлено, що батько має бажання приймати участь у вихованні сина, а спілкування між батьком та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 в участі у вихованні дитини, через що він склав заяву та пояснення від 02.09.2020 року, адресовані Новобаварському ВП ГУ НП в Харківській області щодо вжиття заходів до колишньої дружини з приводу створення нею перешкод у спілкуванні з сином (т.2, а.с 40-41).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції вірно виходив, насамперед, з інтересів самої дитини, а тому, з урахуванням не тільки формального права ОСОБА_2 на зустріч зі своїм сином, а з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, режиму дитини, встановив спосіб спілкування батька з його сином шляхом систематичних побачень.
Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом тривалого часу не спілкувався з дитиною, в результаті чого склалася ситуація при якій він може увійти в його життя, а тому, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, при вирішенні способу спілкування дитини з батьком, слід визначити час зустрічей з його сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, з урахуванням наявності перешкод з боку позивачки у спілкування батька і дитини, вік дитини, стан її здоров`я та тривалу вимушену відсутність спілкування сина з батьком.
Судова колегія вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повідомляти ОСОБА_2 про місце проживання дитини та зміну місця проживання дитини, встановивши наступний порядок участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши час зустрічей: кожну першу та третю суботу кожного місяця з 11 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин, з початком таких зустрічей за місцем проживання дитини, а також визначити, що зустрічі батька та сина відбуваються в присутності матері ОСОБА_1 , або без присутності матері - за вибором останньої.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1   та в частині задоволення зустрічної позовної заяви  ОСОБА_2 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                         О.В. Маміна
Судді:                                                                           Н. П. Пилипчук
       О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 22.02.2024 року.