УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2024 року
м. Київ
Справа № 201/2350/22
Провадження № 51 - 7334 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4  на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду 06 березня 2023 рокув кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022041650000247, щодо 
ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Незабудине, Солонянського району Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2022 року за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
за її обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 4 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 рокуОСОБА_4 засуджено за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 71 ч. 1 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту ОСОБА_4 частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 січня 2022 року та остаточно призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
27 березня 2022 року приблизно о 10:08 год., перебуваючи у приміщенні супермаркету «Варус-9», за адресою: м. Дніпро, пр. Гагаріна, 8А, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на вчинення повторного таємного викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, взяла з полиці 2 пляшки горілки «Козацька Рада», об`ємом 0,37 л,  горілку «Medoff Classic», об`ємом             0,35 л,  макарони «Donna Chiara», вагою 500 г, свинячу шию охолоджену, вагою 2,004 кг, свинячу грудинку охолоджену, вагою 0,338 кг, загальною вартістю 619,55 грн, які поклала до продуктового кошика та, не розрахувавшись за товар, направилася до виходу з супермаркету «Варус-9», однак була зупинена охоронцем торгівельного залу, у зв`язку з чим, не змогла розпорядитись викраденим майном на власний розсуд. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду 06 березня 2023 рокуапеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора задоволено.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_4 змінено, відповідно до вимог ст. 72 ч. 5 КК України  ОСОБА_4 зараховано у строк призначеного їй остаточного покарання період попереднього ув`язнення з 27 березня 2022 року по 29 березня 2022 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації її дій, посилаючись на невідповідність призначеного їй покарання тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості, просить змінити вирок і ухвалу щодо неї та призначити покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України. В обґрунтування своїх вимог засуджена вказує, що суд першої інстанції, призначаючи їй покарання, не в повній мірі врахував, що вона визнала свою вину, не ухилялась від слідства та суду, активно сприяла слідству, заміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, мати пенсійного віку, яка потребує медичної допомоги, а також брата пенсіонера. Крім того, представник потерпілого претензій до неї не мав, так як викрадений товар був повернутий. Також зазначає, що апеляційний суд під час апеляційного розгляду не врахував всіх пом`якшуючих обставин та безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги її захисника.
Мотиви Суду
Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2  КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Висновок суду щодо доведеності винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 4 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Санкцією ст. 185 ч. 4 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.
Відповідно до ст. 68 ч. 3 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
За правилами ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні  ОСОБА_4 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винної, яка має середньо-технічну освіту, заміжня, має на утриманні двох неповнолітніх синів, з її слів неофіційно працює пакувальником на кондитерській фабриці, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом  встановлено не було. Місцевий суд також врахував, що ОСОБА_4 раніше судима за вчинення умисного корисливого злочину, судимість вчинення якого у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала і знову вчинила умисний корисливий злочин у період випробування.
Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах її ізоляції від суспільства, та обґрунтовано призначив їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, що є мінімальним розміром, передбаченим санкцією ст. 185 ч. 4 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував, не встановивши підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги засудженої, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене  ОСОБА_4 покарання є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, і таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При цьому апеляційний суд зазначив, що підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. ст. 69, 75 КК України за встановлених обставин, в тому числі і тих, на які є посилання в касаційній скарзі, не вбачається. 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Покарання, призначене місцевим судом засудженій  ОСОБА_4 і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстав для призначення засудженій покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає. 
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог 
ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України. 
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити засудженій ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду                    06 березня 2023 рокущодо неї.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3