П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/12828/23	

Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.,
повний текст судового рішення
складено 14.09.2023, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Димерлія О.О.,
суддів: Крусяна А.В., Танасогло Т.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №420/12828/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси про визнання протиправним рішення, яке оформлено листом від 24.05.2023 №160103/1882, зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
05.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд: 
- визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси, яке оформлено листом № 160103/1882 від 24.05.2023, про припинення ОСОБА_1 виплати допомоги на проживання;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення в Київському районі міста Одеси відновити відповідно до приписів Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2022 № 332, ОСОБА_1 , допомогу на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, з квітня 2023 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з квітня 2023 року йому протиправно припинено виплату допомоги на проживання в сумі 2000грн. на місяць, як внутрішньо переміщеній особі.
Не погодившись із заявленими ОСОБА_1 позовними вимогами Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради до Одеського окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що на час введення в Україні воєнного стану позивач проживав у м.Одесі та перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси як учасник бойових дій, а також користувався передбаченими законодавством пільгами. Означене власне й слугувало підставою для припинення позивачу виплати допомоги на проживання. Як стверджує суб`єкт владних повноважень, згідно із Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, допомога не надається особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені до 20.02.2022, крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої російською федерацією території України, територій на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією після 24.02.2022. Позивач проживав за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, м.Одеса не була тимчасово-окупованою територією або територією де проводились бойові дії. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №420/12828/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси щодо припинення виплати ОСОБА_1 допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси № 16.01.05/2-1763 від 09.06.2023 про відмову у наданні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. 
Зобов`язано Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси відновити виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі з квітня 2023 року.
У решті позовних вимог відмовлено.
Приймаючи означене рішення суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 має право на отримання допомоги на проживання, як внутрішньо переміщена особа. Натомість, з квітня 2023 року Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси виплату такої допомоги протиправно припинено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги суб`єкт владних повноважень зазначає, що на момент набрання чинності Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, позивач проживав у м.Одесі, а тому не має права на отримання допомоги як внутрішньо переміщена особа.  
Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ОСОБА_1 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 14.09.2023 у справі №420/12828/23. Натомість, доводи апеляційної скарги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради уважає необґрунтованими.
В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на час виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.
Зокрема, колегією суддів установлено, що 20.03.2018 до Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання внесено запис, згідно із яким місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 з 13.06.1986.
Означене підтверджується наявним у матеріаласх справи Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5112-1653398-2018.
01.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси із заявою про взяттяна облік внутрішньо переміщеної особи.
Згідно із довідкою від 01.06.2022 №5106-5001718244 ОСОБА_1 взято на облік внутрішньо переміщеної особи. 
01.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам
Рішенням Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради ОСОБА_1 призначено допомогу переміщеній особі на проживання з 01.06.2022 по 30.09.2022 в сумі 2000грн. 
01.05.2023 ОСОБА_1 звернувся на Урядову «гарячу лінію» щодо виплати йому допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі за квітень 2023 року. 
За наслідком розгляду вказаного звернення Управлінням соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на ім’ я ОСОБА_2 надіслано лист від 24.05.2023 №160103/1882, яким адресата повідомлено про припинення виплати допомоги на проживання, адже до м.Одеси він перемістився в травні 2018, тобто до введення в Україні воєнного стану. 
Рішенням Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 09.06.2023 № 16.01.05/2-1763 ОСОБА_1 відмовлено у наданні допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. 
Уважаючи своє право порушеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.
Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.
Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (частина перша та друга статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»).
Частиною першою статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
За змістом статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
При цьому, згідно із частинами другою та третьою статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
За приписами частини першої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.
До 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505.
Згідно із пунктом 2 вказаного підзаконного нормативно-правового акту, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
22.03.2022 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам».
З набранням чинності означеним рішенням Уряду постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 втратила чинність. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам та визначено механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
Пунктом 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 (в редакціїї, що була чинною на дату звернення позивача із заявою від 01.06.2022) передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р.
Згідно із пунктом 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень.
Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.
Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30.04.2022 включно, надається починаючи з березня 2022 року.
Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01.03.2022 отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови № 505. Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.
Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20.05.2022 заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.
Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Зміст наведених норм свідчить про те, що пунктом 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, передбачено коло осіб, яким надається допомога   на проживання, а пункт 3 названого піддзаконного нормативно-правового акту містить положення щодо розміру та умов надання чи ненадання такої допомоги за певних обставин.
Отже, за наслідком аналізу вищенаведених законодавчих припсів можливо констатувати, що внутрішньо переміщена особа має право на допомогу   на проживання, визначену Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р.
При цьому, у разі якщо внутрішньо переміщена особа станом на 01.03.2022 отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, допомога на проживання, яка передбачена Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, призначається автоматично без подання додаткового звернення.
Апеляційний суд зазачає, що випадок, за якого допомога на проживання не надається, законодавецем пов`язано саме з умовою невключення регіону до переліку, затвердженого розпорядженням № 204-р, до якого внутрішньо переміщена особа перемістилась до 24.02.2022, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, а не з датою включення певного регіону до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».
Згідно із фактичними обставинами справи, ОСОБА_1 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа з травня 2018 року.
Відповідно до розпорядження № 204-р Одеську область, до якої позивач перемістився до 24.02.2022, включено до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».
За таких обставин, оскільки позивач перемістився з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, (на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р), він належить до кола осіб, що мають право на допомогу на проживання.
Між тим, досліджувана у даній справі ситуація не підпадає під виключення, за якого ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеній особі допомога на проживання не надається, а відтак відмова відповідача у ненаданні заявленої позивачем допомоги не відповідає критеріям, визначеним статтею 19 Конституції України та статті 2 КАС України.
Здійснюючи розгляд даної справи судом апеляційної інстанції враховано правові висновки Верховного Суду, які судом касаційної інстанції викладено в постанові від 14.06.2023 у справі № 160/12308/22.
З огляду на вищевикладене колегія суддів уважає правильним висновок окружного адміністративного суду про обгрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та необхідності їх задоволення.
Водночас, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені суб`єктом владних повноважень в апеляційній скарзі доводи  не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 у справі №420/12828/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси про визнання протиправним рішення, яке оформлено листом від 24.05.2023 №160103/1882, зобов`язання вчинити певні дії – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	А.В. Крусян    Т.М. Танасогло