ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року	Львів	Справа № 260/7679/23 пров. № А/857/20022/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року (головуючий суддя Дору Ю.Ю., м.Ужгород) у справі №260/7679/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
04.09.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Державної установи «Центр пробації», в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації», яка виразилася у відмові зарахувати ОСОБА_1 в стаж з 18.07.2011 року по 30.04.2015 року у календарну вислугу років Державної кримінально-виконавчої служби України; зобов`язати Державну установу «Центр пробації» зарахувати ОСОБА_1 строк перебування на посаді інспектора (фахівця) вільного найму у строк служби Державної кримінально-виконавчої служби України, а саме з 18.07.2011 року по 30.04.2015 року; зобов`язати Державну установу «Центр пробації» виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів..
Позивач позов обґрунтовує тим, що з 18.07.2011 року була прийнята на посаду інспектора (фахівця по вільному найму) Мукачівського міжрайонного відділу Мукачівського районного підрозділу кримінально - виконавчої інспекції відділу Державного департамент) України з питань виконання покарань в Закарпатській області згідно наказ) ВДДУПВП в Закарпатській області № 108 о/с від 18.07.2011 року. В подальшому, 31.03.2015 року, звільнена з посади (фахівця по вільному найму) інспектора Мукачівського міжрайонного відділу Мукачівського районного підрозділ) кримінально - виконавчої інспекції відділу Державного департаменту України з питань виконання покарань в Закарпатській області за власним бажанням. Разом з тим, 01.04.2015 року призначена (на атестовану посаду) інспектором Мукачівського міського підрозділу Мукачівського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції відділу Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області. Проте, як зазначає позивачка, у Центру пробації відсутні підстави для не зарахування   до календарної вислуги років період з 18.07.2011 по 30.04.2015 на посаді фахівця вільного найму - інспектора Мукачівського районного підрозділу Мукачівського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції відділу Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області, а тому такий стаж, як вказує позивачка, слід зарахувати до вислуги років та виплатити одноразову грошову допомогу.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої   статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України   (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 з 18.07.2011 року була прийнята на посаду інспектора (фахівця по вільному найму) Мукачівського міжрайонного відділу Мукачівського районного підрозділу кримінально - виконавчої інспекції відділу Державного департамент) України з питань виконання покарань в Закарпатській області згідно наказ) ВДДУПВП в Закарпатській області № 108 о/с від 18.07.2011 року.
31.03.2015 року позивачка звільнена з посади (фахівця по вільному найму) інспектора Мукачівського міжрайонного відділу Мукачівського районного підрозділ) кримінально - виконавчої інспекції відділу Державного департаменту України з питань виконання покарань в Закарпатській області за власним бажанням (ст. 38 КЗпП) наказом ВДПтСУ № 49 о/с від 31.03.2015 року.
01.04.2015 року позивачка призначена (на атестовану посаду) інспектором Мукачівського міського підрозділу Мукачівського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції відділу Державної пенітенціарної служб, України в Закарпатській області.
Наказом Державної пенітенціарної служби України від 30.04.2015 року 59/ОС-15 позивачу присвоєно первинне спеціальне звання начальницького складу лейтенант внутрішньої служби.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень,  довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2   статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Центр пробації утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 № 655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації» та наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2017 № 4322/5 «Про утворення Державної установи «Центр пробації». Наказом Міністерства юстиції України від 22.06.2023 N 2110/5 затверджено Положення про Державну установу «Центр пробації» (Положення), відповідно до якого Державна установа «Центр пробації» є неприбутковою державною установою, що створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів; питань пробації, що належить до сфери управління Мін`юсту.
Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 11.09.2012 № 1352/5 «Про затвердження Переліку посад службовців Державної кримінально-виконавчої служби України, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом Державної кримінально-виконавча служби України, та умови зарахування їм часу перебування на цих посадах для визначення стажу служби» установлено, що особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України до вислуги років зараховується один місяць роботи за один місяць служби в календарному обчисленні з дня призначення на відповідну посаду.
Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до наказу Відділу державного департаменту України з питань виконанні покарань в Закарпатській області від 18.07.2011 № 108 о/с ОСОБА_1 новоприйняту   на посаду інспектора (фахівця по вільному найму) Мукачівського міжрайонного відділу Мукачівського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції відділу Державного департаменту України з питань виконання покарань у Закарпатській області з 18 липня 2011 року.
Відповідно до наказу Державного департаменту України питань виконання покарань від 19.05.2005 № 85 «Про організаційно-штатні та інші   питання по органах кримінально-виконавчої інспекції Державного департаменту України з питань виконання покарань» посада інспектора Мукачівського міжрайонного відділу Мукачівського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції відділу Державного департаменту України з питань виконання покарань в Закарпатській області на дату призначення ОСОБА_1 (18.11.2011) заміщувалась особами начальницького складу, тобто переведення посади службовця в категорію посад, що заміщуються рядовим начальницьким складом Державної кримінально-виконавчої служби України не було.
Згідно з наказом Державної пенітенціарної служби України від 30.04.2015 № 59/ОС-15 позивачці присвоєно первинне спеціальне звання начальницького складу по відділу Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області - лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 , інспектору Мукачівського міжрайонного відділі кримінально-виконавчої інспекції відділу, присвоївши особистий номер (Д-011785).
Отже, у позивачки ОСОБА_1 відсутні підстави для зарахування до її календарної вислуги років періоду з 18.07.2011 по 30.04.2015 на посаді інспектора Мукачівського районного підрозділу Мукачівського міжрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції відділу Державної пенітенціарної служби України, де така перебувала фахівцем по вільному найму, оскільки зазначена посада не належить до категорії посад, що заміщувалась особами начальницького складу відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 11.09.2012 № 1352/5.
Щодо Порядку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 N 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з абзацом 2 пункту 1 розділу 3 Порядку у разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.
Відповідно до наказу Державної установи «Центр пробації» від 20.02.2023 № 158/к капітана внутрішньої служби ОСОБА_1 (Д-011785), старшого інспектора Мукачівського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області, звільнено зі служби відповідно до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) 03 березня 2023 року. Дані обставини не заперечуються сторонами та відповідають запису у трудовій книжці позивачки.
Отже, на день звільнення вислуга років ОСОБА_1 становила у календарному обчисленні - 07 років 11 місяців 23 днів, тобто із дати прийняття такої на атестовану посаду та присвоєння ОСОБА_2 первинного звання лейтенанта внутрішньої служби.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що вимога позивачки щодо виплати їй грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є передчасною, оскільки достатній стаж для цього у ОСОБА_2 відсутній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові КАС ВС від 22.02.2023 р. по справі №320/12166/20.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Згідно з   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308,   311,   315,   316,   321,   322,   325,   328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі № 260/7679/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний