Номер провадження: 22-ц/813/1628/24 
Справа № 521/16042/16-ц
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/16042/16-ц
Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/1628/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря судового засідання – Трофименка О.О.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 , 
- відповідач – Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», правонаступником якої є – Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські електромережі»,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», правонаступником якої є – Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські електромережі», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 , про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські мережі» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі Мирончук Н.В. о 13 годині 24 хвилині 05 травня 2023 року, повний текст рішення складений 15 травня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

у грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго»: - у якості відшкодування матеріальної шкоди – 271 854,50 грн.; - у якості відшкодування моральної шкоди – 30 000 грн.. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір. 
ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що 13.01.2015 року о 06 год. 21 хв. Співробітник ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» -ОСОБА_2 , керуючи автомобілем (пасажирський автобус) МАЗ 103С03, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи розворот транспортного засобу на 20-му км. автошляху Одеса – Южне, перехрестя вулиці 8-го Березня в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, почав рух автомобіля заднім ходом з перекриттям проїжджої частини та смуги руху, по якій рухався автомобіль Тойота Прадо, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по автошляху М-28 у напрямку міста Южне, не порушуючи правил дорожнього руху. В результаті створення водієм автобусу небезпеки для руху водію автомобіля Тойота Прадо, останній не мав технічної можливості уникнути зіткнення і в`їхав у задню ліву частину автомобіля МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали значні механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження.
Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області 24.02.2016 року адміністративну справу за ст. 124 КУпАП відносно водія ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
14 квітня 2016 року Апеляційним судом Одеської області, за результатами розгляду апеляційної скарги  ОСОБА_1 , було винесено постанову по справі № 504/946/15-ц, відповідно до якої постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року по справі № 504/946/15-ц було скасовано. Прийнято нову постанову, якою ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Провадження у справі відносно нього закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП.
Відповідно до технічного паспорту серії НОМЕР_3 , власником автобусу марки МАЗ модель 103С03, державний номер НОМЕР_1 , яким 13.01.2015 року на момент зіткнення з автомобілем TOYOTA PRADO, керував водій ОСОБА_2 , є – ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»(код ЄДРПОУ 0013171).
Посилаючись на Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних
осіб-підприємців та громадських формувань, від 23.08.2016 року, № 1001308180, позивач вказує, що ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (код ЄДРПОУ 00131713) не перебуває в процесі припинення.
Посилаючись на довідку ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»від 20.01.2015 року № 11, позивач вказує, що ОСОБА_2 з 03.02.2014 року працює в ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»водієм автотранспортних засобів 1-го класу, автобусу МАЗ № НОМЕР_1 , групи - автобуси габаритної довжини більше 11 метрів до 12 метрів служби механізації і транспорту.
Посилаючись на статтю 1187 Цивільного кодексу України та п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», позивач вказує, що відшкодування збитків завданих йому, власнику TOYOTA PRADO, повинно бути покладено на власника автобусу марки МАЗ модель 103С03, державний номер НОМЕР_1 – ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго».
Згідно Висновку № 017/15 від 24 лютого 2015 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 , власнику автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 р. в., складеного ФОП ОСОБА_3 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ № 4527 від 26 вересня 2006 року), вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 р. в, ОСОБА_1 дорівнює його ринковій вартості на дату ДТП (13.01.2015 року) та складає – 321 854,50 грн., у зв`язку з тим, що сума вартості відновлювального ремонту перевищує дійсну ринкову вартість автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 р. в..
Посилаючись на статтю 1194 ЦК України, позивач вказує, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для явного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на те, що страховиком відповідача - ПАО «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» позивачу по справі - ОСОБА_1 було здійснено страхову виплату в розмірі 50 000,00 грн., розмір заподіяної шкоди, яку відповідно до вищезазначеного повинен відшкодувати відповідач – ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»складає – 271 854,5 грн. = 321 854,50 грн. – 50 000 грн..
Також, позивач вказує, що внаслідок вчинення ДТП, що сталася 13 січня 2015 року, він зазнав легких тілесних ушкоджень, а саме - пошкодження медіальної зв`язки лівого колінного суглобу, внаслідок чого протягом тривалого часу зазнавав суттєвого болю та кульгав, перебуваючи на амбулаторному лікуванні з 13 січня 2015 року по 3 лютого 2015 року, що підтверджується листком непрацездатності.
Окрім того, автомобіль позивача виявився фактично повністю зруйнованим та не підлягав відновленню, через що він тривалий час не міг спокійно спати вночі. У зв`язку із скрутним фінансовим станом позивач не зміг придбати новий автомобіль і до часу звернення до суду, користується загальним транспортом. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситися. Від такого стану постраждали, крім самого позивача, і члени його родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у родині позивача.
Крім того, до ДТП позивач із сім`єю дуже часто на вихідні виїжджали за місто на відпочинок, але після ДТП змога на законний відпочинок зникла.
Окрім цього, після ДТП, внаслідок відсутності власного транспортного засобу, позивачу та його близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні.
Розмір грошового відшкодування фізичних та душевних страждань позивача, враховуючи усі страждання як фізичні, внаслідок завданої травми, так і душевні, які довелося перенести позивачу, зокрема - біль внаслідок завданої травми, кульгання, порушення звичайного способу життя, негативний вплив на стан здоров`я, а також моральні страждання, пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою, душевні страждання його родини, оцінюється позивачем в сумі – 30 000,00 грн..
Таким чином, позивач стверджує, що йому було завдано матеріальну та моральну шкоду (Т. 1, а. с. 2 - 8).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

В запереченнях на позовну заяву ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» просить в задоволенні позову відмовити.
Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних доказів того, що автомобіль TOYOTA PRADO, державний номерний НОМЕР_2 , є власністю позивача, що виключає можливість розглядати особу позивача як особу, майну якої завдано шкоду.
Стосовно посилань позивача на постанову апеляційного суду Одеської області від 14.04.2016 р. по справі №504/946/15-ц, як на доказ вини ОСОБА_2 , то представником відповідача вказано, що ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»не приймало участі при розгляді адміністративних матеріалів про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, ані в суді першої, ані в апеляційній інстанції. Тому відповідач не визнає обставини встановлення вини ОСОБА_2 за результатом розгляду справи №504/946/15-ц.
Зокрема, представник відповідача ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»наголошує, що зі змісту вказаної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що автомобіль TOYOTA PRADO, державний номерний знак НОМЕР_2 , безпосередньо перед зіткненням рухався в зоні дії дорожнього знака 3.29 (обмеження максимальної швидкості), який забороняв рух зі швидкістю, яка перевищує 40 км./год., зі швидкістю - 73,1 - 75,9 км./год., у той час, коли автомобіль МАЗ 103С03, державний номерний знак НОМЕР_1 , як стверджує представник відповідача, перед моментом зіткнення був у нерухомому стані.
Також, представник відповідача наголошує на необґрунтованості розміру заявлених позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди. При цьому, представником відповідача вказано, що позивач обґрунтовує визначення розміру матеріальної шкоди, яка заявлена до стягнення, посилаючись на висновок №017/15, від 24.02.2015 р. щодо визначення вартості матеріальної шкоди. Однак, представник відповідача наголошує на тому, що вказаний висновок виконувався за замовленням та за рахунок безпосередньо позивача, тому його висновки, можуть бути необ`єктивними та недостовірними.
Також, представником відповідача вказано, що відсутні документи про державну реєстрацію автомобіля, що виключає можливість встановити, що автомобіль, який було пошкоджено в результаті ДТП, той, який досліджувався та той, вартість пошкодження якого, намагається стягнути у судовому порядку позивач, є одним і тим самим автомобілем.
На думку представника відповідача, в ході визначення ринкової вартості автомобіля без жодного об`єктивного обгрунтування не враховано пробіг автомобіля, який суттєво впливає на розрахунок ринкової вартості та жодним чином не обґрунтовано визначення середньо ринкової вартості автомобіля на дату пошкодження, що в кінцевому результаті призводить до невірного визначення розміру шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу.
Також, представник відповідача вказує, що в матеріалах справи відсутні додатки до висновку, зокрема, калькуляція відновлювального ремонту автомобіля, який досліджувався, що виключає можливість встановлення обґрунтованості визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля.
На думку представника відповідача, висновок №017/15, від 24.02.2015 р. щодо визначення вартості матеріальної шкоди не може вважатися належним та допустимим доказом.
Відносно вимог щодо стягнення моральної шкоди, то представник відповідача вказує, що на час розгляду справи не встановлена та недоведена належними доказами протиправність поведінки ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», внаслідок якої було завдано моральну шкоду позивачеві, як наслідок, невстановленим є причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та не встановлена вина ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»у завданні моральної шкоди позивачеві.
З урахуванням вказаного, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (Т. 1, а. с. 58 – 59).
ПАТ «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» було подано також письмові пояснення, в яких вказується, що на час розгляду справи єдиним доказом, яким позивач обґрунтовує розмір заявлених до стягнення матеріальних збитків є - висновок №017/15, від 24.02.2015 р., виконаний СПД ОСОБА_3 за заявою позивача. Однак, ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»вважає за необхідне наголосити на тому, що вказаний висновок не може розглядатися як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ розміру завданих матеріальних збитків, з огляду на те, що згідно вказаного висновку вартість відновлювального ремонту автомобіля складає – 463 882,80 грн., ринкова вартість автомобіля складає – 321 854,50 грн.. Згідно Звіту, вартість відновлювального ремонту автомобіля (463 882,80 грн.) перевищує його ринкову вартість (321 854,50 грн.), а тому відновлювати автомобіль економічно недоцільно. На думку відповідача, позивачем не визначено вартість автомобіля у стані після дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим визначити розмір страхового відшкодування не можливо. Також, відповідач вказує, що позивач, залишаючи у себе транспортний засіб в пошкодженому стані, що має певну цінність (вартість утилізації (залишки) транспортного засобу), свідомо бажає отримати ще й суму, рівну дійсній ринкові вартості транспортного засобу. Тобто, отримати суму, яка більша ніж реальна вартість втраченого майна.
Також, відповідачем вказано, що у висновку розрахунок величини втрати товарної вартості транспортного засобу взагалі не проводився.
Крім того, як на думку представника відповідача, в ході визначення ринкової вартості автомобіля до моменту пошкодження без жодного об`єктивного обгрунтування не враховано пробіг автомобіля, який суттєво впливає на розрахунок ринкової вартості та жодним чином не обгрунтовано визначення середньоринкової вартості автомобіля на дату пошкодження, що в кінцевому результаті призводить до невірного визначення розміру шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу. Тому, як на думку представника відповідача, позовні вимоги у розмірі - 271 854,50 грн. є необгрунтованими та не відповідають реальному збитку, у зв`язку з чим просить відмовити в позові (Т. 1, а. с. 207 - 208).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2023 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..
Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» на користь ОСОБА_1 – 271 854,5 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі», на користь ОСОБА_1 – 30 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат по сплаті судового збору в сумі – 3 018,54 грн..
Рішення суду мотивоване тим, що суд погодився із доводами позивача та дійшов до висновку, що загальною сумою для відшкодування збитків слід вважати –271854,5 грн. = 321 854,5 грн. (розмір матеріального збитку) – 50 000 грн. (сплачене страхове відшкодування).
Задовольняючи вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що проаналізувавши шкоду, завдану позивачу з боку відповідача, оцінивши глибину його фізичних та душевних страждань, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь суми відшкодування моральної шкоди саме у розмірі – 30 000,00 грн. (Т. 3, а. с. 190 – 200).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

АТ «ДТЕК Одеські електромережі» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвали нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) не складення відносно ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення та не притягнення його до відповідальності не означає відсутність вини останнього та звільнення його від цивільно-правової відповідальності. Суд вправі самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення; 2) судом першої інстанції передчасно, без дослідження та не надання оцінки, було відхиллено висновок експертів №68-ІТ/613-А від 03.11.2020 року, яким було встановлено наявність вини обох учасників ДТП, оскільки ОСОБА_1 міг уникнути настання ДТП; 3) матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вартості автомобіля на момент ДТП, реального розміру матеріального збитку; 4) помилковими є висновки суду щодо стягнення саме вартості автомобіля на час ДТП, а не різниці між вартістю вказаного автомобіля на час ДТП та після; 5) оскільки в діях позивача наявна вина, не підлягає стягненню моральна шкода (Т. 3, а. с. 205 - 218).

Позиція позивача в апеляційній інстанції 

Адвокат Ляшан Є.В., діючий від імені ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник позивача вказує на те, що висновок суду першої інстанції щодо критичного ставлення до експертного висновку №68-ІТ/613-А є цілком обґрунтованим та зроблений у відповідності до норм процесуального права та відповідно до обставин справи. 
Вказує, що при обрахунку матеріального збитку, судом першої інстанції було надано належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є винуватцем ДТП є необґрунтованими. Крім того, відповідно до постанови апеляційного суду Одеської області від 14.04.2016 року по справі №504/946/15 встановлена вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП що сталася 13.01.2015 року, вказані обставини не підлягають доказуванню (Т. 4, а. с. 1 - 7).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.06.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «ДТЕК Одеські електромережі» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.05.2023 року (Т. 3, а. с. 230 – 230 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.06.2023 року закінчено підготовку справи до розгляду. Справу призначено справу до розгляду (Т. 3, а. с. 235).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.10.2023 року витребувано з Комінтернівського районного суду Одеської області матеріали справи про адміністративне правопорушення №504/946/15-ц про закриття провадження у справі відносно ОСОБА_2 , за ст. 124 КУпАП, згідно п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП (Т. 4, а. с. 19 – 21).
18.01.2024 року від адвоката Дзиговської С.М., діючої від імені АТ «ДТЕК Одеські електромережі», надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні адвокат Ляшан Є.В., діючий від імені ОСОБА_1 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Щодо клопотання адвоката Дзиговської С.М., діючої від імені АТ «ДТЕК Одеські електромережі», про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпусткою адвоката, колегія суддів виходить з наступного.
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, викладення учасниками справи своєї правової позиції у заявах по суті справи, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ «ДТЕК Одеські електромережі» підлягає задоволенню частково.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

24.02.2016 року суддею Комінтернівського районного суду Одеської області було винесено постанову, відповідно до якої адміністративну справу за ст. 124 КУпАП відносно водія ОСОБА_2 , закрито, у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно до вказаної постанови, 13.01.2015 року о 06 год. 21 хв. на 20 км. автошляху Одеса – Южне, перехрестя вулиці 8-го Березня в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, за участі автомобіля (пасажирський автобус) МАЗ 103С03, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , та автомобіля TOYOTA PRADO, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по автошляху М-28 у напрямку міста Южне, сталася ДТП. В результаті чого, вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 , отримав легкі тілесні ушкодження.
Вказане підтверджується долученою до справи ксерокопією постанови Комінтернівського районного суду Одеської області, від 24.02.2016 року по справі № 504/946/15-ц (Т. 1, а. с.10).
14 квітня 2016 року Апеляційним судом Одеської області, за результатами розгляду апеляційної скарги  ОСОБА_1 , було винесено постанову по справі № 504/946/15-ц, відповідно до якої постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року по справі № 504/946/15-ц було скасовано. Прийнято нову постанову, якою водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, яке мало місце 13.01.2015 року о 06 год. 21 хв.. Провадження у справі відносно нього закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП (Т. 1, а. с.12 - 15).
Також, згідно до вказаної постанови, судом апеляційної інстанції у судовому засіданні було досліджено відеозапис з відеореєстратора автомобіля TOYOTA PRADO, державний номер НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 12).
Відповідно до копії посвідчення водія, ОСОБА_2 посвідчення видано 18.12.2001 року (Т. 1, а. с. 146).
Згідно до довідки ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»від 20.01.2015 року № 11, ОСОБА_2 з 01.08.2003 року працює в ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», а з 03.02.2014 року - водієм автотранспортних засобів 1-го класу автобусу МАЗ № НОМЕР_1 групи автобуси габаритної довжини більше 11 метрів до 12 метрів служби механізації і транспорту (Т. 1? а. с. 16).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 , власником автобусу, марки МАЗ модель 103С03, державний номер НОМЕР_1 , є - ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»(Т. 1, а. с. 17).
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних
осіб-підприємців та громадських формувань від 23.08.2016 року № 1001308180, ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго», код ЄДРПОУ 00131713, не перебуває в процесі припинення та розташовано за адресою - 65031, м. Одеса, Малиновський район, вул. Миколи Боровського, 28 «Б» (Т. 1, а. с. 34 - 46).
Відповідно до виписки з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач змінив назву. Здійснено запис - 11.09.2020 року, назва підприємства - Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські електромережі», код ЄДРПОУ 00131713, розташоване за адресою - 65031, м. Одеса, Малиновський район, вул. Миколи Боровського, 28 «Б» (Т. 3, а. с. 104 - 105).
Відповідно до копії посвідчення водія, ОСОБА_1 посвідчення видано 25.09.2004 року (Т. 1, а. с. 142).
В копії страхової справи міститься копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 13.04.2010 р., згідно якого транспортний засіб TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , належить - ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 142). Отже, вказана копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 13.04.2010 р. підтверджує факт того, що автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , на час скоєння ДТП - 13.01.2015 року, належав саме позивачу - ОСОБА_1 , а не іншій особі.
Цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (поліс № АІ/4517670) (Т. 1, а. с. 138).
16.01.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» із заявою про виплату страхового відшкодування водій (Т. 1, а. с. 139).
Згідно пояснень водія автобуса ОСОБА_2 , що містяться в страховій справі, 13.01.2015 о 6 год. 20 хв. він почав поворот наліво (розворот), і «ощутил удар в бок левой стороны автомобилем ОСОБА_5 », після чого автобус занесло (Т. 1, а. с. 145).
Згідно до Висновку (міститься у страховій справі) № 017/15 від 24 лютого 2015 року експертного авто-товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 - власнику автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 р. в., складеного ФОП ОСОБА_3 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ № 4527 від 26 вересня 2006 року), 23 січня 2015 р. до СПД «Кеосак А.П.» надійшла заява від СК «Арсенал-Страхування» про проведення автотоварознавчого дослідження по факту ДТП, в результаті якого було пошкоджено автомобіль Toyota Land Cruiser Prado, реєстраційний номер НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 187).
Вказаним Висновком № 017/15, від 24 лютого 2015 року, встановлено, що сума вартості відновлювального ремонту перевищує дійсну ринкову вартість автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 р. в.. Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 р. в, ОСОБА_1 дорівнює його ринковій вартості на дату ДТП (13.01.2015 року) та складає – 321 854,50 грн. (Т. 1, а. с. 157 - 171).
В Акті огляду експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3 транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO (міститься в страховій справі) описано пошкодження автомобіля (Т. 1, а. с. 189 - 192).
Посилаючись на Висновок № 017/15, від 24 лютого 2015 року, Страховиком відповідача - ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» було складено розрахунок, в якому було вказано, що матеріальний збиток ОСОБА_1 спричинено на суму – 321 854,50грн., але підлягає до страхової виплати сума у розмірі – 50 000,00 грн., в межах ліміту відповідальності страховика (Т. 1, а. с. 195).
Страховиком відповідача - ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» було складено Страховий акт № АІ/4517670-1-1 (Т. 1, а. с. 197), в якому вказано, що підлягає до страхової виплати сума у розмірі – 50 000,00 грн., в межах ліміту відповідальності страховика (Т. 1, а. с. 197).
Вказану суму страхового відшкодування у розмірі – 50 000,00 грн. позивачем ОСОБА_1 було отримано - 16.08.2016 р. (Т. 1, а. с. 47).
Під час розгляду справи, за клопотанням представника відповідача (Т. 1, а. с. 245 - 246) було призначено автотоварознавчу експертизу щодо автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO (Т. 2, а. с. 4).
Так, згідно Висновку №18-5263/5264 судової авто-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційннй номер НОМЕР_2 , від 10.01.2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 13.01.2015 року, визначається рівною – 321 854 грн. (Т. 2, а. с. 49 - 59).
Згідно Висновку №68-ІТ/613-А судової комплексної авто-технічної експертизи від 03.11.2020 р. водій ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.10. Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 та п.12.9 Правил дорожнього руху. Дії кожного з вказаних водіїв знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події пригоди (Т. 2, а. с. 183 - 200).
По справі виникли правовідносини щодо відшкодування майнової та моральної шкоди.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодивач з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було враховано, що ДТП сталось з вини обох водіїв.
Як встановлено матеріалами справи, 13.01.2015 року о 06 год. 21 хв. на 20-му км. автошляху Одеса – Южне, перехрестя вулиці 8-го Березня в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, за участі автомобіля (пасажирський автобус) МАЗ 103С03, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , та автомобіля TOYOTA PRADO, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по автошляху М-28 у напрямку міста Южне, сталася ДТП. В результаті чого, вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримав легкі тілесні ушкодження.
Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.02.2016 року, адміністративну справу за ст. 124 КУпАП відносно водія ОСОБА_2 закрито, у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (Т. 1, а. с. 10).
Постановою апеляційного суду Одеської області від 14.04.2016 року скасовано постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року по справі № 504/946/15-ц. Прийнято нову постанову, якою водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, яке мало місце 13.01.2015 року о 06 год. 21 хв.. Провадження у справі відносно нього закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених статтею 38 КУпАП (Т. 1, а. с. 12 - 15).
В матеріалах справи № 504/946/15 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 міститься висновок №609 від 20.02.2015 року по експертному дослідженню обставин зіткнення автомобіля Тойота з автобусом МАЗ. Відповідно п. п. 2 – 3 вказаного висновку: «Дії водія автомобіля Тойота в дослідженій ДТП регламентувались приписам п. 13.9 (в) і дорожнього знаку 3.29 ПДР, згідно якого йому необхідно здійснювати рух зі швидкістю не більше - 40 км./час.; п. 12.3 ПДР, згідно якого, при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно здатен виявити, він повинен негайно прийняти міри для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. З даних наданих відеозаписів обставин, водій автомобіля Тойота не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автобусом МАЗ. 
Дії водія автобуса МАЗ регламентувались вимогами п. п. 10.1 та 10.9 ПДР, згідно яких, перед початком руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеку чи перешкоджати іншим учасникам руху. Належним виконанням вимог вказаних пунктів ПДР, не здійснення руху заднім ходом з перекриттям проїзної частини і смуги руху автомобіля Тойота до його проїзду, водій автобуса МАЗ мав в своєму розпорядженні технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів. 
Крім того, у вказаних матеріалах справи №504/946/15 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 міститься висновок №10301150 від 16.03.2015 року експертного дослідження обставин зіткнення автомобіля Тойота з автобусом МАЗ, відповідно до якого: «Дії водія автобуса МАЗ, що здійснював рух заднім ходом, регламентувалися вимогами п. п. 10.1 та 10.9 правил дорожнього руху України, в рамках яких цьому водію, зважаючи на наближення з боку м. Одеси автомобіля Toyota, слід було не створювати перешкоди чи небезпеки для руху водію цього автомобіля та відмовитися від руху заднім ходом, звільнивши при цьому смугу руху автомобіля Toyota. 2. Факторів технічного характеру тих, хто перешкоджав водієві автобуса, належним чином виконати вимоги п.10.1 та п.10.9 ПДР України з наданих на дослідження матеріалів не вбачається. 3. Дії водія автомобіля Toyota на ранній стадії пригоди регламентувалися вимогами п. п. 12.2 та 12.9 б) правил дорожнього руху України, в рамках яких цьому водієві належало вибрати таке значення швидкості руху в рамках допустимої (не більше 40 км/год), що дозволяло б цьому водію зупинити кероване ним ТЗ у межах видимості. У момент виникнення небезпеки водію автомобіля Toyota слід у рамках вимог п.12.3 ПДР України необхідно було застосувати заходи щодо зниження швидкості керованого ним автомобіля, аж до його зупинки. 4. Водій автомобіля Toyota мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом належного виконання вимог п. 12.9 б) та 12.3 ПДР України. 5. У момент, коли автобус МАЗ почав рух заднім ходом, автомобіль Toyota знаходився на відстані 117.6 ? 121.6 м. до місця зіткнення. 6. Дії водія автомобіля Toyota, пов`язані з неналежним виконанням вимог п. 12.9 б) та п. 12.3 ПДР України, та знаходяться в причино-наслідковому зв`язку з настанням вказаного ДТП.
Згідно Висновку №890-А судової авто-технічної експертизи від 20.03.2020 р., водій ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.10. Правил дорожнього руху. Водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. На запитання - 3, 4, 5 : Чи мав 13.01.2015 року, можливість водій автобуса МАЗ 103С03, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору, виконанням своїх необхідних дій, уникнути ДТП? - Чи мав 13.01.2015 року, можливість водій автомобіля Тойота Ленд Крузер Прадо, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з технічної точки зору, виконанням своїх необхідних дій, уникнути ДТП? - Дії якого з водіїв знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із виникненням події ДТП?, - експертом було вказано, що оскільки в комплексі вихідних даних, зазначеному в копії ухвали про призначення авто-технічної експертизи, відсутні дані щодо часу руху автобуса «МАЗ 1ОЗСОЗ» з моменту виїзду на смугу руху автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо» до зіткнення, дані щодо швидкості руху автомобіля Тойота Ленд Крузер Прадо» перед зіткненням та використання наявних відеозаписів для встановлення необхідних даних, дослідження за вказаними питаннями виходить за межі компетенції експерта-автотехніка в рамках проведення авто-технічної експертизи. Провести дослідження та вирішити питання щодо наявності (відсутності) у водіїв транспортних засобів - учасників ДТП та перебування їх (водіїв) дій у причинному зв`язку із виникненням події цієї пригоди експертним шляхом не виявляється можливим (Т. 2, а. с. 142 -144).
Колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаній справі неодноразово судом першої інстанції за клопотаннями сторін призначалися авто-технічна експертиза щодо обставин ДТП, яка сталася 13.01.2015 року. Експертами неодноразово до суду надсилалися клопотання про надання додаткових вихідних даних для проведення експертизи. У зв`язку з невиконанням вимог клопотання експерта, експертизи не було проведено.
27.07.2020 року судом, за клопотанням представника відповідача, було призначено комплексну авто-технічну експертизу щодо ДТП, яка сталася 13.01.2015 року (Т. 2, а. с. 177 - 179).
Згідно Висновку №68-ІТ/613-А судової комплексної авто-технічної експертизи від 03.11.2020 року, водій ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.10.10. Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 та п.12.9 Правил дорожнього руху. Дії кожного з вказаних водіїв знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події пригоди (Т. 2, а. с. 183 - 200).
Не погоджуючись з висновком №68-ІТ/613-А, 13.04.2021 року судом, за клопотанням представника позивача (Т. 2, а. с. 223 - 228) судом було призначено повторну комплексну авто-технічну експертизу щодо ДТП, яка сталася 13.01.2015 року. На вирішення експертизи були повторно поставлені ті ж самі питання:  - Які необхідні дії водія автобуса МАЗ 103С03, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в даній дорожньо-транспортній обстановці 13.01.2015 року, з метою уникнення ДТП? - Які необхідні дії водія автомобіля Тойота Ленд Крузер Прадо, реєстраційний номер НОМЕР_2 в даній дорожньо-транспортній обстановці 13.01.2015 року, з метою уникнення ДТП? - Чи мав 13.01.2015 року, можливість водій автобуса МАЗ 103С03, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору, виконанням своїх необхідних дій, уникнути ДТП? - Чи мав 13.01.2015 року, можливість водій автомобіля Тойота Ленд Крузер Прадо, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з технічної точки зору, виконанням своїх необхідних дій, уникнути ДТП? - Дії якого з водіїв знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із виникненням події ДТП? (Т. 3, а. с. 27 - 33)
На виконання цієї ухвали суду до суду знову було надано клопотання експерта від 17.12.2021 №КСЕ-19/116-21/21080, згідно якого для проведення експертизи необхідно було надати відомості щодо відстані між дорожнім знаком «Пішохідний перехід» та опорою, на якій розміщено рекламний щит, яка розташована перед місцем зіткнення. Також необхідні надати відомості щодо загальної видимості проїзної частини дороги в відповідних погодних умовах та, з урахуванням світла фар зустрічного транспортного засобу: - відомості щодо конкретної видимості автобуса «МАЗ 103С03», номерний знак НОМЕР_1 , з робочого місця водія автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо», номерний знак НОМЕР_2 , у відповідних погодних умовах та з урахуванням світла фар зустрічного транспортного засобу; - відомості про характер руху автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо», номерний знак НОМЕР_2 (у загальмованому чи незагальмованому стані), до місця зіткнення. Якщо в загальмованому стані, надати дані щодо відстані, яку він подолав у загальмованому стані до місця зіткнення (Т. 3, а. с. 126 - 127).
Оскільки експерту не було надано вищевказаних додаткових вихідних даних для проведення повторної експертизи, то зазначене, як вказано експертом, унеможливлює її проведення. А тому експерт повідомив суд, що без указаних даних не можливо дати відповідь на поставлені судом перед експертом запитання (Т. 3, а. с. 131 - 132). Експертиза не була проведена, справа повернулася до суду.
Колегія суддів звертає увагу, що заявляючи клопотання про призначення повторної комплексної авто-технічної експертизи, сторона позивача повинна була бути зацікавленою у наданні даних за клопотанням експерта для проведення вказаної експертизи, однак вимоги клопотання не були виконанні.
Отже, враховуючи вищевказане, дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги докази, які містяться в них, колегія суддів дійшла висновку, що у вказаній ДТП, яка сталась 13.01.2015 року, наявна вина обох учасників ДТП.
За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП – через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі, виходив лише з того, що постановою апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року по справі № 504/946/15-ц водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Однак, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності вини лише одного учасника ДТП, з огляду на наявність вини обох водіїв.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів зазначає, що судом не було враховано всіх обставин справи та не надано оцінку тим обставинам, що у даному випадку наявна винна у обох учасників ДТП.
Враховуючи вказані обставини щодо наявності обопільної вини обох учасників ДТП, враховуючи, а також обставини, за яких сталася дорожньо-транспортна пригода, колегія суддів визначає ступінь вини кожного з обох учасників як - 50%, а тому і розмір відшкодування шкоди, завданої позивачу має відповідати вказаному розміру ступеня його вини.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.
За змістом статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для явного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як встановлено, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» (поліс № АІ/4517670) (Т. 1, а. с. 138).
Згідно до Висновку (міститься в страховій справі) № 017/15, від 24 лютого 2015 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 - власнику автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 р.в., складеного ФОП ОСОБА_3 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ № 4527 від 26 вересня 2006 року), сума вартості відновлювального ремонту перевищує дійсну ринкову вартість автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 р. в., вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2006 р.в, - ОСОБА_1 дорівнює його ринковій вартості на дату ДТП (13.01.2015 року) та складає – 321 854,50 грн. (Т. 1, а. с. 157 - 171).
Під час розгляду справи, за клопотанням представника відповідача (Т. 1, а. с. 245 - 246), було призначено авто-товарознавчу експертизу щодо автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO (Т. 2, а. с. 4) 
Згідно Висновку №18-5263/5264, судової авто-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційннй номер НОМЕР_2 , від 10.01.2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику колісною транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER PRADO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 13.01.2015 року, визначається рівною – 321 854 грн. (Т. 2, а. с. 49 - 59). Згідно вказаного висновкуринкова вартість автомобіля станом до ДТП – 321 854 грн., а після ДТП – 110 389 грн.. Тобто вищевказаний автомобіль є фізично знищеним.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься довідка-рахунок, відповідно до якого ОСОБА_6 купив та отримав автомобіль TOYOTA LAND CRUISER PRADO, двигун № НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_6 , за ціною – 10 000 грн.. Тобто позивач не погодився, що вказаний автомобіль є фізично знищеним.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (стаття 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Колегія суддів зазначає, що розмір матеріального збитку в даному випадку обраховується як різниця між ринковою вартістю автомобіля станом до ДТП – 321 854 грн., та після ДТП – 110 389 грн., яка становить - 211465 грн. = 321 854 грн. – 110 389 грн..
Страховиком відповідача - ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» водію ОСОБА_1 було здійснено страхову виплату в розмірі – 50 000,00 грн.. 
Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тобто   розмір заподіяної шкоди, яка відповідно до вищезазначеного не відшкодована позивачу складає – 161 465 грн. = 211 465 грн. – 50 000 грн..
Оскільки вина у настанні ДТП обох водіїв є обопільною в розмірі – по 50% кожного, тому ОСОБА_4 має право на відшкодування лише 50% (1/2) частини від завданої йому шкоди.
На підставі вказаного, враховуючи обопільну вину водіїв у дорожній транспортній пригоді, Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські електромережі» повинно відшкодувати ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з врахуванням ступеню вини у відсотковому співвідношенні - 50%, у розмірі – 80 732,50 грн. = 161 465 х 50%. 
Щодо відшкодування моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.
Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 5 (v0005700-01), від 25.05.2001р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Так, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача було заподіяно моральних страждань, оскільки:-позивач не міг користуватися пошкодженим автомобілем; -позивач змушений був нести витрати на послуги іншого транспорту для себе та своєї родини; -відповідач жодним чином не сприяв у відновленні порушених прав позивача.
Поняття моральної (немайнової) шкоди та порядок її відшкодування визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.
Згідно вказаної норми, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В п.6.4 методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», надісланих листом Міністерства юстиції, від 13.05.2004 №35-13/797 (в редакції від 20.09.2013), вказано, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Колегія суддів погоджується, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням майна, фізичних стражданнях у зв`язку із завданням легких тілесних ушкоджень. Позивач після скоєної ДТП знаходився на лікуванні з 13.01.2015 року до 03.02.2015 року. Вказане підтверджується листком непрацездатності (Т. 1, а. с. 48).
Тому, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості з урахуванням обставин справи, наявності обопільної вини у скоєнні ДТП, колегія суддів вважає, що підлягає відшкодуванню моральна шкода на користь позивача у розмірі – 10 000 грн.. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення за вищевказаного обґрунтування.

Розподіл судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з підпунктами б), в) пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат. 
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог
Отже, з врахуванням частково задоволених позовних вимог, судовий збір визначається наступним чином. 
За звернення до суду з вказаним позовом судовий збір становив – 3 018,54 грн..
Відповідно до вимог п. п. 1.6.1 ч. 2, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI (у редакції на день подачі апеляційної скарги), розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. 
За подачу апеляційної ставка судового збору становила – 4 527,81 грн. = 3 018,54 грн. х 150%.
АТ «ДТЕК Одеські електромережі» сплатило – 8 183,73 грн., що підтверджується платіжною квитанцією №2964580 від 17.05.2023 року (Т. 3, а. с. 219).
На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню: 1) з відповідача на користь ОСОБА_4 документально підтверджений сплачений останнім судовий збір, пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам (30,06%), тобто у розмірі – 907,37 грн. = 3 018,54 грн. х 30,06%; 2) з ОСОБА_4 на користь відповідача документально підтверджений сплачений останнім судовий збір у загальній сумі, пропорційно розміру відмовленим у задоволенні позовним вимогам (69,94%), тобто – 3 166,75 грн. = 4 527,81 грн. х 69,94%.
Виходячи з положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» судовий збір у загальній сумі – 2 559,38 грн. = 3 166,75 грн. – 907,37 грн.. 

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» – задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2023 року – скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (правонаступника Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди – задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (код ЄДРПОУ 00131713) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП  НОМЕР_7 ) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі - 80 732 (вісімдесят тисяч сімсот тридцять дві) грн. 50 коп..

Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (код ЄДРПОУ 00131713) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_7 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі – 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп..

В решті позову – відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_7 ) на користь Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» (код ЄДРПОУ 00131713) відшкодування судових витрат по сплаті судового збору в сумі – 2 559 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 38 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 09 лютого 2024 року.

Головуючий суддя:         А. П. Заїкін 

Судді:         С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе